292 X LITTERATUR 



»jägarens föda under jakt» är ett, delvis dyrbart kapitel som kompletteras 

 med flera y, delikatesse7-» , såsom a la daube, fines herbes, kroppkakor o. s. v. men 

 kolbullar finnas även beskrivna (enl. Nord. Fam. bok). Fetknopp är en »skämt- 

 sam benämning på en person, som har fullt upp av denna världens goda». 



Ordet söndagsjägare saknas. En rad upptager: skogseld, se moteld. Och 

 moteld, »sista medel att bekämpa en utbredd skogseld!» Om »första medel» 

 får man ingen anvisning. 



Flera befintliga ord kunde saklöst utgå. Vad har strängt taget »acta» (ad 

 acta) här att göra, för att ej nämna »fylleri» och »lemon squash-» (särskilt när 

 det senare översättes med citronkräm!) 



Fågelskrämma har fått en så att säga negativ utläggning: »De fåglar, kråkor, 

 skator, gråsparv m. fl. för vilka en dylik utsattes ha mycket liten rädsla för 

 densamma. — Om man jagar in en mård i ett ihåligt träd och ej är försedd 

 med bössa, sticker man en käpp i marken, hänger på den en mössa, näsduk 

 eller dyl., och kan man lugnt gå hem efter bössan. Mården misstror i hög 

 grad denna 'skrämma'.» Så lyder faktiskt förklaringen. 



kXX. gå vidare torde vara överflödigt. Det kan redan tyckas som om jag 

 väl mycket sökt felen. Jag vill därför framhålla att boken ingalunda saknar 

 förtjänster. Så finnas flera goda examineringsschema över däggdjur och fåglar, 

 fullständig jaktlag och jaktstadga o. s. v. för att ej nämna de varje ny bok- 

 stav åtföljande smakfulla vignetterna. Och att skriva ett fullständigt svenskt 

 jaktlexikon torde ingalunda vara någon lätt uppgift. Men med något anli- 

 tande av fackmän kunde helt visst det nu gjorda försöket blivit bättre. 



E. G. 



TIDSKRIFTSOVERSIKT. 



Skogsskötsel och skogshushållning i allmänhet. 



ijber Sturmgefährdungen, Dr A. Schmauss, Forstwissenschaftliches Cen- 

 tralblatt, H. 5 1920. 



Chefen för Bayerns meteorologiska undersökningsväsen, ger en kortfattad, 

 klar och mycket intressant översikt över de meteorologiska erfarenheterna an- 

 gående de för skogen farligaste vindriktningarna. Vissa studier ha gjorts 

 närmast för ändamålet att utreda vindförhållandena för lufttrafik, och Schmauss 

 meddelar utdrag ur denna statistik. Det visar sig att starka vindar, d. v. s. 

 med över 10 m:s hastighet per sekund, vanligast ha riktningen från SV eller 

 V. De rena sydvindarna av denna styrka äro sällsynta. Närmast i frekvens 

 komma de nordvästliga vindarna. — Uppsatsens avsikt är att visa, att det är 

 just dessa nordvästliga vindar som utgöra den största faran för skogen, trots 

 sin relativt ringa frekvens. Anledningen härtill är trefaldig. För det första 

 är en vind i viss mån rytmisk, så att den kommer i vågformiga stötar, med 

 ett intervall ungefär lika med medelvindhastigheten, så att t. ex. en vind av 

 10 m:s medelhastighet per sekund växlar mellan 5 och ig m:s hastighet; vartill 

 kommer, att även medelhastigheten har vissa variationer. I detta avseende 

 äro de nordvästliga vindarna de mest varierande och få alltså största stöt- 

 kraften. För det andra föregås en nordvästlig storm vanligen av mild tempe- 

 ratur och nederbörd, varigenom marken uppmjukas, så att träden ej stå så 



