3 1 o X SKOGSADMINISTRATION 



LAGAR OCH FÖRORDNINGAR. 



Änq. tolkning av 13 § Kungl. förordningen 18 juni 1915 s. k. kustlandslaqen. 



Till Riksdagens Justitieombudsman Domänstyrelsens utlåtande den 4 dec. 



I skrivelse till Eder den 20 februari 19 19 har Sveriges kronojägareförbund med förmälan 

 dels att föreskrifterna i 13 § nådiga förordningen den 18 juni 1915 otn förekommande av 

 överdriven avverkning å ungskog inom de delar av Västerbottens och Norrbottens län, som 

 ej höra till lappmarken, angående beslagare tillkommande del av åklagareandelen tolkades 

 olika sålunda, att beslagaren merendels erhölle endast del av nettot å det beslagtagna virkets 

 värde, medan denne rätteligen borde erhålla anpart även av utdömda böter, dels att åklagare 

 vägrat till tillsyningsman utbetala andel av jämlikt samma nådiga förordning utdömd ersättning 

 för olovligen avverkat virke, som undgått beslag, på uppdrag av tillsyningsmännen i Väster- 

 bottens läns kustland velat för Eder kännedom och beivran anmäla förhållandet samt anhållit 

 få framställa förfrågan, huruvida vid skogsstaten anställd tillsyningsman, som jämlikt före 

 nämnda nådiga förordning verkställt beslag, vore berättigad till andel i böter, som utdömts 

 till följd av beslaget, samt om dylik befattningshavare vore berättigad till hälften av åklagare- 

 andelen för virke, som på tillsyningsmannens utredning och angivelse dömts förbrutet, men 

 undgått beslag. 



Med överlämnande av sagda skrivelse jämte densamma åtföljande bilagor har Ni i skrivelse 

 den 6 sistlidna november anhållit, att Kungl. domänstyrelsen ville i ärendet avgiva utlåtande 

 och därvid bland annat meddela upplysning, dels huruvida enligt domänstyrelsens mening 13 

 § i meranämnda nådiga förordning borde tolkas sålunda att med ordet åklagareandel menades 

 andel i såväl böter som behållning å virket eller andel allenast i behållning å virket och icke 

 i böterna, dels ock huruvida domänstyrelsen skulle anse lämpligt att bevakningspersonalen på 

 skäl, som i kronojägareförbundets skrivelse anförts, även då virke ej tagits i beslag, finge del i 

 »åklagareandelen» 



Beträffande först ifrågasatta olika tolkningar av vad som avsäges med ordet »åklagarean- 

 delen» synes det domänstyrelsen som av själva ordalydelsen i 13 § av nådiga förordningen 

 den 18 juni 1915 om förekommande av överdriven avverkning av ungskog inom de delar 

 av Västerbottens och Norrbottens län, som ej höra till lappmarken, skulle framgå, att därmed 

 avsåges andel i såväl böterna som beiållning å virket. »Aklagareandelen» måste givitvi> 

 avse allt vad som tilldömes åklagaren, då ingen som helst inskränkning i detta ords omfattning 

 göres i lagtexten. Att i sagda § första stycket sista meningen talas om den, som verkställt 

 beslaget, kan icke anses göra någon inskränkning i åklagareandelens omfattning utan avse alle- 

 nast de fall, då virke tagits i beslag av annan behörig person än åklagaren. 



Ett stöd för en dylik tolkning torde ock kunna utläsas ur departementschefens anförande 

 till Kungl. Maj:ts proposition n:r 70 till 191 5 års riksdag med förslag till förordning om 

 förekommande av överdriven avverkning å ungskog inom de delar av Västerbottens och 

 Norrbottens län, som ej höra till lappmarken, där i motiven till 13 § framhålles att böter torde 

 böra fördelas pä samma sätt som genom försäljning av förbrutct virke uppkommen behållning 

 av och utdömd ersättning för virke, som undgått beslag. Nu torde ju häremot kunna invändas, 

 att nämnda uttalande endast avsåg böternas m. m. fördelning emellan kronan å ena och 

 åklagaren å den andra sidan, men bör man då erinra sig att i förenämnda förslag till för- 

 ordning aldrig ifrågasatts att icke skogsstatens tjänstemän, som berättigade verkställa beslag 

 å olovligen avverkat virke också skulle få uppträda såsom åklagare. Då det emellertid aldrig 

 rått någon tvekan om huru behållningen å försålt förbrutet virke skulle fördelas, även då 

 annan behörig än åklagaren verkställt beslaget, torde ändock statsrådets förenämnda uttalande 

 få anses som ett kraftigt stöd för styrelsens häriörut uttalade åsikt i förevarande hänseende. 



Vidkommande åter frågan huruvida domänstyrelsen skulle anse lämpligt, att bevaknings- 

 personalen på skäl som i kronojägarförbundets skrivelse anförts, även då virke ej tagits i 

 beslag, finge del i » åklagareandelen », får styrelsen framhålla, att det helt visst ofta tillgår 

 så som kronojägarförbundet framhållit, att då en bevakare gjort anmälan om sådan lagöver- 

 trädelse, denne fått utföra en rätt stor del av förarbetet och verkställa utredningen, innan 

 åklagaren instämmer målet, varefter dennes arbete torde bliva tämligen lätt och föga tids- 

 krävande utöver själva inställelsen vid rätten. Men det kan också mycket väl tänkas, att 

 åklagaren själv får efter en anmälan från bevakare verkställa den huvudsakliga utredningen, 

 till följd varav det kan föreligga ganska ringa anledning att tillerkänna bevakaren del i 

 äklagareandelen», och bör man ej förbise, att i fall, varom nu är fråga, man icke utan en in- 

 gående prövning i varje särskilt fall kan avgöra, om den av bevakaren förebragta utredning 

 varit tillräcklig tör lagöverträdarens fällande till ansvar. Helt annat är förhållandet då 

 beslag verkställts, ty härmed torde i regel tillräcklig bevisning föreligga för att konstatera 

 lagöverträdelsen. 



