152 SKOGSVÅRDSSTYRELSERNAS BERÄTTELSER I919. [6] 



torde vara utmarkens fördelning i små brukningsdelar, och de, åtminstone 

 före år 191 7, rådande låga priserna inom länet å skogsprodukter. 



Vad först arealfördelningen angår, så framgår av de hittills fullbordade, 

 av ekonomiska kartverket upprättade beskrivningarna över Listers och 

 Bräkne härader, att summan av den areal, som ägare till mer än 3 har 

 produktiv utmark innehava, uppgår till 87,111 har, fördelad på 3,058 

 brukare, vadan alltså blott 28,4 har komma per brukningsdel. Inom 

 Blekinge län liksom förmodligen inom övriga delar av riket visar erfa- 

 renheten med all tydlighet, att ju mindre brukningsdelarna äro, desto 

 mindre vilja och förmåga förefinnas att sköta skogen väl. Härvid spelar 

 ju även betesfrågan en viktig roll. Vad priset på skogsprodukterna 

 angår har det under alla är varit mycket lågt inom länet. Först i och 

 med det riksvärderingsnämnden för bränslekommisionens avverkningar 

 bestämde ett enhetligt lika rotvärde över hela riket erhöllo länets skogs- 

 ägare betalt för själva veden, förut kan man utan överdrift påstå, att 

 bruttopriset på veden blott täckte omkostnaderna för huggning och 

 körning. Ännu så sent som 191 4 betalades 1 m^ prima björk- eller 

 bokved fritt upplagd i källare i städerna ej med mer än 6 kr. Att 

 intresset för skogsvård under sådana förhållanden ej skulle vara alltför 

 stort torde vara förklarligt. 



Tidens lösen i jordfrågan är ju styckning av jorden till egna hem. 

 Huruvida detta vad inägojorden beträffar kommer att lända landet till 

 nytta eller skada ligger utanför skogsvårdsstyrelsens område att beröra, 

 men vad utmarken beträffar vill styrelsen på det kraftigaste betona, att 

 fortgående styckning av densamma innebär en verklig fara för skogens 

 bestånd inom stora delar av södra Sverige. 



Ifrågasättas kan därför om ej på lagstiftningens väg hinder borde resas 

 mot styckning av utmark till mindre lotter. 



Vid uppdelning av gårdar till egna hem borde därför utmarken bi- 

 behållas oskiftad och såsom allmänning till de styckade delarna av 

 inägojorden ställas under skogsvårdsstyrelsens vård. Härigenom skulle 

 jobberi med egnahemslotter med avverkningsbar skog ej kunna ifråga- 

 komma. 



Genom en lagstiftning i ovan antydd riktning skulle mycket vinnas till 

 skogsvårdens fromma. 



Dessutom är det att hoppas, att de höjda virkespriserna, ävensom 

 den ökade upplysningen i vallskötsel skall förmå ägare av dåliga s. k, 

 hagmarker att snarast skilja pä skogs- och betesbruket till båtnad för 

 bägge hanteringarna. 



