176 SKOGSVÅRDSSTVRELSERNAS BERÄTTELSER I919. [6] 



av den produktiva skogsmarken, som upptages av kalmark samt de olika 

 skogsåldersklasserna. 



Med den kännedom styrelsen har om de enskilda skogarna i länet 

 vågar styrelsen dock påstå, att de skogar där virkeskapitalet är normalt 

 i förhållande till skogsmarkens areal utgöra undantag, och att regeln är 

 ett för lågt skogskapital samt vidare, att kalmarksarealen är mångdubbelt 

 för stor, och att nästan undantagslöst den areal, som upptages av mogen 

 och nästan mogen skog är långt mindre än den normalt borde vara. 

 I detta avseende går det så långt, att mogen skog är en stor sällsynthet 

 med undantag för de allmänna skogarna och större egendomar. 



Orsaken härtill är givetvis den, att ägare av smärre skogar icke be- 

 trakta skogen såsom ett kapital, som bör giva en ärlig, jämn avkastning, 

 utan hava den uppfattningen, att hela skogen skall skördas med vissa 

 längre eller kortare mellanrum, under vilka så gott som ingen avkastning 

 erhålles. Och som denna uppfattning tycks hava rått ganska länge, har 

 man på många ställen kommit därhän, att skogen i sin helhet är mycket 

 jämnåldrig, i stället för att den helst borde representeras av alla ålders- 

 klasser, så att då den äldsta slutavverkades, den näst äldsta var färdig 

 rycka upp i dess ställe. 



I fråga om skogsodling vill styrelsen framhålla, att även om skogs- 

 ägarna i allmänhet inse värdet och betydelsen för en gård att äga or- 

 dentlig skog, skogsodlingsarbetet ingalunda bedrives i den omfattning, 

 som vore önskligt. 



Av de stora arealer gammal kalmark, som finnas synnerligast i Frosta 

 härad, Onsjö, Färs och Torna härader och som beklädda med god skog 

 skulle representera mycket stora värden, användes största delen till betes- 

 mark. Där marken är av så godartad beskaffenhet och sådan fuktighets- 

 grad att ett naturligt gott bete erhålles, torde marken giva en skälig 

 avkastning, men detta är undantagsfall. Regel är att de s. k. fälads- 

 markerna äro beklädda med ljung, som ju visserligen är ett nödfoder 

 men icke kan anses vara lämpligt foder i normala tider, eller med ett 

 så tätt enbuskbestånd, att endast en mycket obetydlig del av marken 

 giver gräs. Genom röjning i dessa enefälader samt sedermera skötsel 

 med lämpliga gödningsämnen, och insådd av för marken passande gräs- 

 sorter, skulle på mycket mindre areal kunna erhållas ett långt rikligare 

 gräsbete, och den övriga delen kunde utan men för kreatursskötseln av- 

 stängas och skogsodlas. 



Vad avverkningarna beträffar har redan framhållits, att de nu mången- 

 städes ske i form av kalhuggning. Visserligen är ju kalhuggning en 

 enkel och bekväm metod, som kan vara fullt berättigad att använda då 

 det gäller att avverka ett dåligt bestånd, som man av en eller annan 



