[9] ÄLVSBORGS LÄXS LANDSTINGSOMRÅDE. 2x5 



sats 1,488 m bäckar. Styrelsens kontanta bidrag till dessa arbeten upp- 

 gick till 14,007: 85 kr. Endast ett fåtal markägare hava under året ut- 

 fört skogsdikningsarbeten utan understöd av skogsvårdsstyrelsen. Se tab.IX! 



Skogsbete och beteskultur. 



Liksom styrelsen i en del föregående berättelser framhållit, bedrives 

 skogsbetet i stor utsträckning inom länet. Det är ej de för skogsvård 

 intresserade skogsägarna, ej heller de för rationellt jordbruk intresserade 

 markägarna, som bedriva skogsbetet i någon större omfattning, utan 

 framför allt dels sådana tillfälliga hemmansägare, som inköpa egendomar 

 på spekulation för att med minsta möjliga utgifter söka utnyttja egen- 

 domens tillgångar i så stor utstäckning som möjligt utan tanke på verk- 

 lig framtida vård av egendomen samt dels sådana jordägare, som av 

 bristande kunskap överskatta det magra skogsbetets betydelse på samma 

 gång som de underskatta den skada, som skogsåterväxten åsamkas 

 genom skogsbetet. Från dessa båda kategorier markägare framhålles 

 ofta behovet av skogsbete som ett svepskäl för att undgå skogsodlings- 

 skyldigheten. De åberopa sig då på § 12 i 1903 års skogslag, under 

 förmenande att de, enbart genom kalhuggning var som helst i skog- 

 bevuxen mark, skola hava uppfyllt lagens villkor för skogsmarks »utläg- 

 gande till nödig beteshage», ehuru givetvis ej marken ifråga endast genom 

 avverkningen kan anses förvandlad tiil »beteshage» eller »betesmark», 

 såvida ej sedan sådana åtgärder vidtagas att området ifråga kan sägas 

 vara föremål för verkligt »brukande av betesmark». Konsekvensen ford- 

 rar eljest att ju sämre och mindre lämplig för betesproduktion en skogs- 

 mark är, desto större skogsarealer skall en markägare vara berättigad 

 avverka och lägga »för fäfot» utan kulturskyldighet för vare sig skog 

 eller bete för att erhålla, såsom lagen lyder, »nödig betesmark» till 

 hemdjuren. 



I samma mån som svedjandet i skogsmarken upphörde blev även 

 skogsbetet allt sämre. Goda beten äro emellertid av stor betydelse icke 

 blott för jordbruket utan även för skogsbruket, enär skogsägaren där- 

 igenom kommer till insikt om det oekonomiska i de magra skogsbetena 

 och självmant övergår till mera rationellt skötta betesvallar. En till 

 betesvall omvandlad skogsmark måste även anses vara lagd under en 

 högre jordkultur än en mark, som endast producerar skog. Den lämnar 

 även markägaren större ekonomiskt utbyte än den rena skogsmarken, 

 varför även ur denna synpunkt beteskulturen, enligt skogsvårdsstyrelsens 

 förmenande, bör uppmuntras. I detta syfte hade styrelsen för 1919 

 anslagit ett belopp av 5,000 kr. att fördelas som bidrag till anläggningar 



