4 O. ENEROTH. 



Dessa procenter äro funna ur förhållandet: inkomsterna — utgifterna 

 till virkeskapital + markvärde. Inkomsterna utgöras av försäljnings- 

 summan minskad med de kontanta arbetslöner, som utbetalats till de 

 arbetare, som verkställt virkets avverkning och transport. Utgifterna åter 

 utgöras av skogsbrukets omkostnader i form av förvaltning, bevakning, 

 kultur, kostnader för fasta skogsarbetare, skatter och onera samt diverse 

 för driften behövliga utgifter. Virkeskapitalets värde utgöres av för av- 

 verkningsbara bestånd deras realisationsvärde och för yngre ett inter- 

 polerat. Markvärdet är antaget till 30 kr. pr har. 



Vad nu först den omtvistade frågan om markvärdet beträffar, 

 vilkets storlek för övrigt i kalkylen spelar en tämligen underordnad 

 roll, kan man ju se saken på följande sätt. Skogsbrukets produktions- 

 faktorer äro, liksom för all markhushållning, mark; kapital och arbete. 

 För den person, som i produktionens tjänst sammanför dessa tre fakto- 

 rer, utgör inkomsten av produktionen således markränta, kapitalränta och 

 arbetslön. Hur stor del av denna inkomst personen i fråga, eller den 

 s. k. företagaren, kan anse som sin vinst, är icke utan vidare klart. 

 Under förutsättning, att samtliga tre produktionsfaktorerna äro före- 

 tagarens egendom, kan man ju tänka sig följande sätt att se saken: i) 

 Företagaren betingar sig på förhand en viss markränta, en viss kapital- 

 ränta och en viss arbetslön. Skillnaden mellan hans inkomst av pro- 

 duktionen och summan av dessa tre utgör då hans vinst eller förlust. 

 2) Företagaren bestämmer på förhand endast kapitalränta och arbetslön 

 samt låter skillnaden mellan sin inkomst och summan av dessa utgöra 

 markränta, varvid således produktionens resultat mätes med tillhjälp av 

 markräntans storlek. Den s. k. markränteläran, vars åtminstone teore- 

 tiska riktighet väl får anses självklar, ser saken på detta senare sätt. 

 Då markvärdet givetvis icke kan vara något annat än den kapitalise- 

 rade markräntan inses, att så länge en skog icke lämnar »mer än nor- 

 mal» ränta på det i densamma förefintliga virkeskapitalet, kan något 

 markvärde, i brist på markränta, ej uppstå. Att sköta en skog så, att 

 den uthålligt lämnar i form av avkastning gällande ränta, exempelvis 



5 %, på virkeskapitalets realisationsvärde, kan således icke kallas att 

 sköta den enligt markränteprincip. 



Övergå vi till den andra faktorn i räntabilitetsformelns nämnare, 

 virkesförrådets realisationsvärde, kan enligt mitt förmenande den summa, 

 som a\- lektor JONSON i tab. VI i hans uppsats angivits som realisa- 

 tionsvärde, ej vara riktig såtillvida, som detta värde ej är skogens realisa- 

 tionsvärde för ägaren. Vid en jämförelse mellan en normalskogs värde 

 vid fortsatt, uthållig drift och dess värde som skövlad, måste jämförelsen 

 självfallet göras mellan dessa skogens båda värden / sanmia persons Jiand 



