14 o. ENEROTH. 



För att från virkesförrådets bruttorealisationsvärde komma till det 

 rena nettovärdet måste man, som ovan visades, göra tämligen betydande 

 avdrag, vilka i ex. i, uppgå till 38 %, i ex. 2 till 37 % och i ex. 3 till 34 % av 

 bruttot. Då omkostnaderna vid normal drift vid omloppstider av 70, 90 

 och 120 år uppgå till resp. 44, 33 och 26 % a\- bruttot, kommer man till 

 den slutsatsen, att omkostnaderna belasta en realisationsavveykning i unge- 

 fär samma grad som den norniala årsavi^erkningen. Vid beräkningen 

 av de enskilda trädens värde på rot måste naturligtvis hänsyn tagas till 

 omkostnaderna. Nu kan det ju tyckas, som om dessa spekulationer hölle 

 på gä väl långt i detaljer, men de eventuellt knotande torde möjligen 

 godkänna följande resonemang. För varje skogsskötare, som arbetar 

 med skogens räntabilitet och högsta avkastning såsom ett visserligen fjärran 

 liggande mål, torde nödvändigheten av att vid utsyningsarbetet i skogen 

 kunna klargöra för sig de enskilda trädens relativa tillväxt och värde 

 ständigt ha framstått. Flertalet torde icke ha kunnat frigöra sig från 

 den tanken, att mycket av vad som åtgöres kunde ha gjorts annorlunda 

 och bättre, om reella motiv funnits. Man torde sålunda kunna vara över- 

 ens om att kännedomen om de enskilda trädens värde på rot (åtmin- 

 stone de relativa) är en tämligen nödvändig förutsättning för skogssköt- 

 seln. Flertalet torde förr eller senare se sig nödsakade verkställa en 

 dylik beräkning. Då man därvid givetvis måste medtaga skogsbrukets 

 omkostnader, blir det sätt, på vilket omkostnadsavdraget sker, såsom 

 nedan visas, av direkt inflytande på trädens värdeförhållanden och där- 

 med på skogsskötseln. — Det har under diskussionen om skogsbrukets 

 ekonomiska principer föreslagits att anse kultur och övriga omkost- 

 nader som »avverkningskostnader», vilka således skidle fråndragas de 

 olika trädens bruttovärden efter deras andel i avverkningskostnaden men 

 avdraget har i stället skett med en viss procent å bruttot, som ger ett 

 helt annat resultat. 



Vid dylika omkostnadsfördelningskalkyler inom industriella verk pläga 

 de omkostnader, som ej direkt kunna påläggas någon viss gren av till- 

 verkningen eller en viss tillverkad artikel fördelas efter de olika tillverk- 

 ningsgrenarnas eller artiklarnas andel i 1) värdet av använda råmaterial, 

 2) summan av utbetalade, direkt produktiva arbetslöner, 3) summan av 

 i) och 2), 4) \'issa tidsenheter. (Jämför O. SILLEN: »Grunddragen af in- 

 dustriell själfkostnadsberäkning». Sthlm 1912. Nordiska bokhandeln i 

 distribution. Tillhör publikationer utgivna av Sveriges Industriförbund. — 

 A sid. 45 i ovanstående bok läses ett tämligen drastiskt exempel på resulta- 

 ten av alltför lättvindig omkostnadsfördelning.) I analogi därmed kunna 

 ju skogsbrukets omkostnader fördelas efter någon eller några av följande 



