2.6 NILS LINDEBERG. 



Hittills hava vi fäst oss blott vid medelräntabilitetssiffran för hela 

 landets skogsbruk, men som bekant är räntabiliteten högst olika hos 

 olika skogsbestånd. Om därför även p^ är tillräckligt stor för att i detta 

 fall satisfiera relationen (3), är det ju tänkbart — ja, mycket troligt — 

 att vid vissa bestånd räntabiliteten är så låg, att p^ icke kan satisfiera 

 nämnda relation. Detta kommer då att inträffa vid de sämsta bestån- 

 den. Vi måste därför känna skogsbrukets räntabilitet vid varje bestånd 

 eller beståndsgrupp och pröva, om det i varje särskilt fall funna /i- 

 värdet satisfierar relationen (3) för att kunna avgöra om skogsbruket ur 

 ekonomisk synpunkt bör bibehållas eller icke. Vi skola alltså jämföra 

 förluster å skogsbruket )ned vinsten å sågverksindustrieii för att kunna 

 avgöra, ovi skogskapitalet hör såsom sådant bibehållas eller icke. Som 

 jämförelseobjekt kan man exempelvis välja årliga avkastningen å ett visst 

 skogsförråd och vinsten å den kvantitet sågade trävaror, som därav till- 

 verkas. Nu är vinsten visserligen olika för olika sågverksägare, men 

 detta beror på att alla verk icke arbeta under lika gynnsamma omstän- 

 digheter, varför man dock teoretiskt taget kan tala om en för hela såg- 

 verksindustrien och ett visst år konstant vinst. I praktiken kan man ju 

 räkna med medelvinsten för samtliga sågverk. — Ovan föreslagna jäm- 

 förelseobjekt förutsätta, att skogen endast producerar timmer, vilket nu- 

 mera sällan är fallet, varför saken i verkligheten naturligtvis blir högst 

 betydligt invecklad och hänsyn även måste tagas till andra virkessorti- 

 ment och de industrier, som konsumera desamma. 



Om vi blott kände den verkliga nettovinsten å sågverksindustrien, de 

 olika skogsförrådens räntabilitet och realisationsvärde vid olika åldrar, 

 kunde vi också avgöra, i vilka fall skogskapitalet som sådant borde bi- 

 behållas eller realiseras, samt de fall, då en annan omloppstid borde in- 

 föras. Vad som nu är att räkna som den rätta nettovinsten å sågverks- 

 industrien, är säkerligen m)'cket svårt att avgöra (av skäl, som det skulle 

 föra alltför långt från ämnet att här gå in på). Däremot får man väl 

 taga för givet, att våra skogsmän snart skola vara på det klara med 

 sättet att undersöka och beräkna ett skogsförråds räntabilitet, och man 

 arbetar ju f. n. på att få till stånd en taxering, som skall giva oss känne- 

 dom om hela landets skogar, deras beskaffenhet och värde. 



Oaktat vi således f. n. sakna de uppgifter, som behövas för att be- 

 svara frågan, om det oräntabla skogsbruket ur ekonomisk synpunkt bör 

 bibehållas eller icke, kunna vi dock med tillhjälp av befintliga uppgifter 

 för sågverksindustrien och genom att giva de oräntabla skogsförråden 

 en gemensam fiingerad — men dock rimlig — räntabilitetssiffra uppställa 

 en kalkyl, som åtminstone i någon mån klargör, huru ovan anförda 

 teorier taga sig ut i praktiken. 



