30 NILS LINDEBERG. 



kernas avkastningsförmåga (räntabilitet) i olika åklrar, samt sedan fullt 

 klargöra skogsbrukets ställning till de andra näringarna och deras av- 

 kastningsförmåga. 



Redan på frågans nuvarande — outredda — ståndpunkt tyder mycket 

 på att vi böra bibehålla våra skogar vid deras nuvarande avkastnings- 

 förmåga eller sträva efter att höja densamma. De norrländska sågver- 

 ken klaga redan nu högljutt över svårigheten att skaffa timmer, och läns- 

 jägmästarna rapportera från alla håll, att den årliga avverkningen över- 

 stiger tillväxten, och värre blir det naturligtvis år från år, ju längre över- 

 avverkningen fortskrider, vilket visar, att vi behöva all den avkastning 

 skogen förmår giva. Skulle vi emellertid en gång enas om att, bort- 

 seende ftån räntabilitetskravet, söka sträva efter största absoluta avkast- 

 ning från skogarna och skogsmarken, ser det ledsamt nog ut, som om 

 privata och nationella intressen många gånger komma att stå stridande 

 mot varandra (såsom t. ex. i fråga om den enskilde skogsägaren i bör- 

 jan av denna uppsats), då det ju för en privatperson alltid måste vara 

 fördelaktigast att förvandla det oräntabla skogskapitalet i penningar, för 

 så vitt det nu icke går an att göra det räntabelt. Det vore därför 

 önskligt, att skogshushållningen på lagstiftningens väg bragtes in på rätta 

 banor, så fort denna fråga blivit tillfredsställande utredd, och — innan 

 det blir för sent. 



