IN MEMORIAM. 43 



vilket också sätter prägeln på hela hans verksamhet. Till sin utbild- 

 ning var han bergsman, och här ligger väl också tyngdpunkten av hans 

 verksamhet, men hans arbetsförmåga räckte till för mycket annat, såsom 

 fisk- och mossodling, skogs- och fornminnesvård. På alla dessa områden 

 visste han också att göra sig gällande genom originella uppslag eller 

 självständiga undersökningar. 



På bergsmannaområdet förvärvade han sig snart ett mycket stort an- 

 seende. Vid Långban utbildade han metoder för tillgodogörandet av 

 de där befintliga manganmalmerna, som kommit till användning" vid 

 metallurgiska processer och vid glastillverkningen. Han gjorde studier i 

 malmbildningsfrågan, ett problem som 

 bland geologerna ännu ivrigt debatte- 

 ras. Han hade den uppfattningen att 

 järnmalmerna voro ett slags ytbildnin- 

 gar, så att de avtogo mot djupet, en 

 åsikt som han med mycken energi för- 

 fäktade, och som spelade en stor roll 

 i den livligt debatterade frågan, om 

 man borde exportera svensk järnmalm 

 eller ej. På grund a\" sin uppfattning 

 i malmbildningsfrågan var han en mot- 

 ståndare mot malmens exporterande. 

 Sitt vetenskapliga intresse ådagalade han 

 bl. a. därigenom, att han vid disponent- 

 gården anlade ett geologiskt museum, 

 där han samlade prov av traktens berg- 

 arter, stuffer för att belysa sin uppfatt- 

 ning i malmbildningsfrågan samt talrika 



mineral från Långbansgruvan, som anses vara en av världens på säll- 

 synta och egendomliga mineral rikaste gruvor. I Värmländska bergsmanna- 

 föreningen var han sekreterare från 1874 t. o. m. sin död och redigerade 

 dess annaler, i vilka han publicerat ett stort antal uppsatser och av- 

 handlingar. Med intresse deltog han i utarbetandet av brodern Enoch 

 TiBERGS uppfinning av den magnetiska inklinationsvågen, ett instrument 

 av epokgörande betydelse inom gruvindustrien. 



För jordbrukets utveckling var han varmt intresserad, han var en 

 skicklig och framgångsrik mossodlare, sedan 1897 medlem av svenska 

 mosskulturföreningens styrelse och sedan 1895 ledamot i länets hushåll- 

 ningssällskaps förvaltningsutskott. Även fiskerinäringen sökte han be- 

 främja, i sjöarna kring Långbanshyttan inplanterade han id, sutare, regn- 

 bågsforell, småsik och benlöja, men med ringa framgång, bättre gingo 



