SKOGSADMINISTRATIONEN. 59 



aktigt fullgöras av revirpersonalen. Jämte Malmesjaurs, Vargiså och Pärlälvens revir i Norr- 

 bottens län funnes sju revir inom Västernorrlands och Jämtlands län, där ett fatal spridda 

 hemman förekomme med inskränkt dispositionsrätt till skogen enligt kungl. förordningen den 

 29 juni 1S66 och vilka i likhet med lappmarkshetnnianen voro underkastade utsyning av ve- 

 derbörande skogstjänsteman. Dessa hemman eller hemmansdelar, till antalet omkring 40 och 

 med en areal av omkring 48,000 hektar samt fördelade på Anundsjö, Härnösands, Medel- 

 pads, Junsele, Tåsjö, Bräcke och Rätans revir, voro revirsis räknat ett fåtal och av mindre 

 areal. Omhänderhavandet av utsyningarna och kontrollen över avverkningarna samt tillsynen 

 över förordningens efterlevnad i övrigt ombesörjdes nu av vederbörande reviqiersonal, och 

 detta åliggande hade utövats utan förfång för statsskogarnas vård och förvaltning. Skulle 

 ägarna av dessa skogar ej begagna sig av det biträde vid skogarnas vård, som vederbörande 

 revirförvaltare i sammanhang med utsyningarna tvivelsutan vore villiga lämna, voro de be- 

 rättigade hos länens skogsvårdsstyrelse erhålla sådant biträde. Under nu nämnda förhållan- 

 den syntes det vara obehövligt och ledande till onödiga utgifter för statsverket att anställa 

 särskilda tjänstemän för kontrollen å dessa på vitt skilda orter inom sistnämnda två län be- 

 lägna hemmansskogar. Av enahanda skäl vore det obehövligt att anställa särskild personal 

 för utsyningar å hemmansskogar inom Malmesjaurs, Vargiså och Pärlälvens revir. 



Uti Särna socken med Idre kapellag hade de under utsyningstvång ställda skogarna revir- 

 vis betraktade ungefär samma omfattning som hemmansskogarna i flertalet av lappmarksrevi- 

 ren, varför omhänderhavandet av utsyningarna på dessa skogar borde överflyttas på skogs- 

 ingenjörer. 



De olägenheter, som uppstode genom att revirpersonalen omhänderhade utsyningslagen 

 inom lappmarkerna och i Särna socken med Idre kapellag, gällde däremot ej överjägmästarens 

 tjänsteutövning, som vore av helt annan art än revirförvaltarnas. Överjägmästaren hade i den 

 verksamhet, han i skogen utövade, till huvudsaklig uppgift att inspektera och i sådant syfte 

 besöka revirens skogar, granska utförda eller pågående förrättningar och efter överläggning 

 och samråd med revirförsaltarna lämna an%-isningar, där så erfordrades. En verksamhet av 

 sådan art kunde med fördel på samma gång den ägnades statens skogar tillika utövas å en- 

 skildas under utsyningslagen ställda skogar inom lappmarken, vilka voro underkastade huvud- 

 sakligen enahanda principer för hushållningen som statsskogarna. Under insjiektionsresor 

 mellan reviren och de särskilda kronoparkerna inom reviren måste överjägmästaren merendels 

 färdas över enskildas skogar eller i dessas närhet och han kunde då i många fall utan att 

 företaga särskilda resor inspektera och leda skogsingenjörernas arbeten och förrättningar. 

 Arbetskraft och tid jämte resekostnad besparades genom att inspektionsåliggandet å statens 

 och enskildes skogar lades i samma hand. Detta överjägmästarens åliggande borde bibe- 

 hållas även vad allmänningsskogarna beträffade inom Norrbottens, Västerbottens, Gävleborgs 

 och Kopparbergs län. Genom att överjägmästaredistriktens antal inom de två nordligaste 

 länen ökades till fyra och åtgärder vidtoges för att bereda dessa tjänstemän lättnader i ex- 

 peditionsarbetet samt inspektionen å enskildas skogar uti länens kustland överlämnades åt 

 en särskilt anställd inspektör, bereddes överjägmästarna tid för det inspektionsåliggande be- 

 träffande enskildas skogar i lappmarkerna och å allmänningsskogarna, som fortfarande borde 

 utövas av dem. 



Inom de t^å ifrågavarande länens kustland ställde sig förhållandena annorlunda än i lapp- 

 marken och i Särna socken med Idre kapellag. Här gällande skogslag hade en annan inne- 

 börd. Utsy ningen å enskildes skogar omfattade enligt denna lag endast träd under viss di- 

 mension och avsåge i huvudsak att skydda växande ungskog, medan den för lappmarken 

 gällande lagen åsyftade en fullständig reglering av all salua\-serkning med uthållig möjligast 

 jämn avkastning. Dessa lagar hade följaktligen mycket olika ändamål. Med avseende å di- 

 mensionslagens tillämpning och tillsynen över dess efterlevnad erfordrades också mera i de- 

 talj gående åtgärder. I sistnämnda hänseende krävdes tillsyn såväl vid såg^•erk och andra 

 träforbrukande industriella anläggningar som ock vid lastageplatser och järnvägsstationer. 

 Anordnandet av denna tillsyn och själva utövandet av tillsynen påkallade en verksamhet, som 

 till sin beskaff"enhet ej hade något jämförligt eller gemensamt med statsskogarnas förvaltning. 

 Härtill komme den omständigheten, att statens skogar i allmänhet vore koncentrerade i kust- 

 landets inre delar mot lappmarksgränsen och endast i mera spridda smärre skiften förekomme 

 i kustlandets övriga delar, där åter hemmansskogarna bildade större sammanhängande skogs- 

 vidder och där utsyningarna åt enskilda hade sin största omfattning. Dels med hänsyn här- 

 till, dels i betraktande av här gällande skogslags särart syntes det ej vara lämpligt att över- 

 jägmästarnas och reviqiersonalens nuvarande tjänsteåligganden med dimensionslagens hand- 

 havande bibehölles. Reservanterna ansåge därför det vara lämpligt och behövligt att ovan- 

 nämnda befattningshavares tjänsteåligganden i fråga om nämnda lag och kungl. förordningen 



