02 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



ning såsom inspektör eller skogsingenjör, ordinarie eller extra, borde uppställas fullständig 

 avgångsexamen från skogshögskola. 



Överjägmästaren har likaledes förklarat sig ej kunna biträda förslaget att å ett skogskon- 

 tor i jordbruksdepartementet överflytta ärenden rörande en del skogslagars och författningars 

 tillämpning å enskildas skogar, enär denna fråga syntes stå i sammanhang med de föränd- 

 ringar i domänstyrelsens organisation, som kunde föranledas av statsdepartementens ombild- 

 ning och denna styrelses eventuella förenande med jordbruksdepartementet. 



Det av kommittén framlagda avlönings- och utgiftsförslaget syntes näppeligen vara upp- 

 ställt med hänsyn till det verkliga, för handen varande behovet, utan syntes hava inklämts 

 i ramen för de av domänstyrelsen beräknade kostnaderna för handhavande genom skogsstaten 

 av lagen rörande enskildas skogar. 



Såsom en sammanfattning av sina åsikter och önskemål har överjägmästaren anfört bland 

 annat, 



att den utveckling, som av omständigheterna påkallades, borde byggas pä det beståendes 

 grundval ; 



att överjägmästareassistenternas befogenhet borde utvidgas; 



att det handhavande av skogslagar, som för närvarande ålåge skogsstaten, borde fortfa- 

 rande anförtros densamma; 



att därest domänstyrelsen skulle komma att förenas med jordbruksdepartementet såsom 

 en departementsavdelning i denna avdelning borde inrättas en särskild byrå för ärenden 

 rörande enskildas skogar; 



att efter närmare utredning Norrbottens och Västerbottens län borde uppdelas i minst 

 fem skogsdistrikt med måhända jämkning mellan nuvarande Umeå och Mellersta Norrlands 

 distiikt, varvid ett distikt skulle omfatta enskildas skogar inom de delar av Västerbottens 

 och Norrbottens län, som ej tillhöra lappmarken, samt sädana inom samma områden belägna 

 skogar, till vilka dispositionsrätten är begränsad enligt nådiga förordningen den 29 juni 1866; 



att skötseln med mera af enskildas skogar inom de delar av Västerbottens och Norr- 

 bottens län, som ej tillhöra lappmarken samt ä sådana skogar inom samma trakter, till vilka 

 skogsrätten är begränsad enligt nådiga förordningen den 29 juni 1866, skulle uppdragas åt 

 en särskild kår av tjänstemän, vilka borde sortera under domänstyrelsen; 



att efter noggrann utredning nya revir och bevakningstrakter borde inrättas; 



att kostnaderna för skötseln av de enskildas skogar borde ingående beräknas för att av 

 statsmedel gäldas genom anslag, vilka kostnader borde upptagas såsom en domänfondens inkomst. 



Över jägmästaren i Umeå distrikt har framhållit bland annat, att enligt kommitténs för- 

 slag rörande skogsförvaltningens ordnande skulle inom samma tjänstgöringsområde anställas 

 skilda tjänstemän för kronans och för de enskildas skogar. Att en sådan anordning icke 

 kunde vara praktisk eller ändamålsenlig läge i öppen dag vid det förhållande, att krono- 

 parker och de enskildas skogar förekomme blandade om varandra inom lappmarkens alla 

 tjänstgöringsområden. Den ene tjänstemannen skulle därför nödgas gagnlöst färdas över 

 stora vidder av den andres ijänstgöringsområde. Detsamma gällde ock beträffande krono- 

 jägare och tillsyningsmän. Härigenom åtginge mera tid och arbete för envar av personalen, 

 än vad som erfordrades om de hade var sitt lokalt skilda mindre tjänstgöringsomräde, var- 

 inom de även lättare lärde känna de olika skogsförhållandena å både kronans och enskil- 

 das skogar än i fråga om vissa delar av ett större område. En uppdelning af tjänstgörings- 

 områdena på sätt kommittén ifrågasatt skulle förorsaka mycket dryga kostnader för resor. 



Man hade klandrat det hittillsvarande handhavandet av lappmarkslagen bland annat där- 

 för, att utsyning å en skog ofta komme att handläggas av skilda personer. Om detta för- 

 hållande, vilket stode i samband med att tre år förflöte mellan varje utsyning, i vissa fall 

 vore sant, hade det likväl ej varit regel, och förhällandet bleve ingalunda bättre genom 

 kommitténs förslag, ty omsättningen bland extra skogsingenjörer bleve ej mindre, än vad 

 den varit bland de extra jägmästarna. 



Kommitténs uppgift att en uppdelning efter arbetets art redan nu tillämpades, i det att 

 revirförvaltarna skötte kronoparkerna, men assistenterna utsyningarna ä enskildas skogar, 

 överensstämde ej med verkliga förhållandet. I de större reviren erhölle nämligen envar av 

 tjänstemännen ett år efter år bestämt område, innehållande sä vitt möjligt både allmänna 

 och enskildas skogar, vilket sålunda närmast innebure en lokal revirdelning. 



Förslaget om inrättande i jordbruksdepartementet av ett skogskontor för handhavandet 

 av den enskilda skogsvården syntes överjägmästaren föga lyckligt. Att anförtro högsta led- 

 ningen af skogsskötseln i landet åt två skilda myndigheteter kunde ej vara riktigt, dä det 

 i båda fallen vore fråga om skogshushållning. Därest en särskild byrå skulle inrättas för 

 privatskogsskötseln, borde den förläggas till domänstyrelsen. 



