114 UTREDNING AV NILS G. RINGSTRAND OCH ERNST ANUEKSSON. 



Allmänna synputrkto- ind avverkningens beräknande. 



Medelst tillämpande av samma tillvägagångssätt, som tor utredning av förrådet kommit 

 till användning, hava vi i tabell VII med stöd av siffrorna för avverkningen å försöksskogarna 

 beräknat den kubikmassa växande barrskog, som under åren 1907 — 191 1 avverkats å krono- 

 parkerna. 



Denna beräkning utvisar en årlig medelavverkning av sådan skog utav 1,536,767 kbm., 

 motsvarande 1,16 procent av förrådet. 



Av den nyss förda diskussionen om tillväxten framgår, att denna kan antagas utgöra 1,3 

 procent, vadan tillvä.\ten skulle ej obetydligt överstiga avverkningen. Då således å dessa 

 erkänt överåriga och därför allt för svagt växande skogar avverkningen sannolikt understiger 

 tillväxten, är det fara värt, att de i stället för att föryngras och förbättras i genomsnitt ut- 

 vecklas i motsatt riktning d. v. s. att deras medelålder är i stigande och deras produktion 

 i fallande. Utan att här ingå på en vidare utveckling av dessa omständigheter må det endast 

 påpekas, att trädens tillväxtintensitet är i hög grad växlande, och att det finnes en stor mängd 

 stammar med en synnerligen obetydlig tillväxt. Det ligger i sakens natur, att i detta fall 

 en avverkning av de minst kraftigt vegeterande träden icke borde nedsätta beståndens pro- 

 duktion, helst som de kvarvarande träden därigenom finge bättre utrymme och alltså kunde 

 avsätta bättre tillväxt än förut. I fråga om ett bestånds produktion är det också med rätt 

 stor visshet ådagalagt, att en minskning med 30 % av slutenheten i ett fullslutet bestånd i 

 allmänhet icke medför minskning i dess absoluta produktion, om man uttager dessa 30 % 

 av de sämst växande träden och för övrigt kvarlämnar sådana träd, som äga utvecklings- 

 möjligheter. Detta förråd av 30 % är alltså fullständigt onödigt ur produktionssynpunkt, då 

 samma resultat kan åstadkommas av 70 % utav förrådet. Ehuru anledning finnes befara, 

 att mycket stora mängder av skog med minimal tillväxt förefinnas, så beräknas här det belopp 

 som utan fara för produktionsminskning kan avlägsnas ur skogen, till endast 20 procent av 

 det nu befintliga förrådet. Detta betyder, att skogarna, som för närvarande växa med endast 

 1,3 kbm. pr 100 kbm. (på en viss yta), även med ett förråd av endast 80 kubikmeter på 

 samma yta skulle giva 1,3 kubikmeter vilket motsvarar 1,6 % av förrådet. 



Det synes väl under sådana förhållanden klokt att snarast möjligt nedsätta förrådet till 

 80 % av dess nuvarande belopp. Hänsyn till andra förhållanden än de rent skogliga för- 

 anleda dock, att en så betydande reduktion av virkeskapitalet varken bör eller kan ske bråd- 

 störtat, och att den icke gärna kan tänkas försiggå hastigare än under loppet av ett tjugutal år. 



För förrådets minskning under 20 år med 20 procent fordras, att man avverkar icke blott 

 dessa 20 procent utan även tillväxten, som under denna tid uppgår till 1,3 procent eller 

 under 20 år till 26 procent, allt av nuvarande förråd. Alltså skall, för kapitalets minskning 

 till 80 procent av dess nuvarande storlek, under närmaste 20 år avverkas 46 procent av det 

 nuvarande förrådet, eller 2,3 procent pr år sålunda fördelade: 



kapitalminskning 1,0 procent ärligen 



tillväxten — 1,3 " » 



Summa 2,3 procent. 



En sådan avverkning anse vi härmed motiverad för de närmaste 20 åren. 



Sedan skogarna under de närmaste 20 åren genomhuggits, varvid de träd uttagits, som 

 visa ringa tillväxtprocent, skulle enligt ovanstående diskussion tillväxten utgöra 1,6 procent 

 av förrådet. 



Med vilken hastighet realisationen av det efter dessa 20 års förlopp kvarvarande förrådet 

 bör försiggå är givetvis svårt att nu beräkna. Emellertid synes det ingalunda olämpligt eller 

 opåkallat att redan nu tänka sig en plan för densamma. Ehuru lillväxtintensiteten hos de 

 om 20 år kvarvarande bestånden genom avverkningen stegrats, äro de dock ingalunda normalt 

 producerade. Skulle uti dem endast tillväxten, Ye procent, årligen avverkas, torde en sådan 

 avverkning knappast medföra någon nämnvärd föryngring. Avverkningen måste även nu 

 överstiga tillväxten, för att ett gynnsammare tillstånd skall kunna tänkas småningom inträda. 

 Allt för hastigt får realisationen icke ske, dä det är nödvändigt att ständigt hava skog att 

 avverka, vadan det gamla skogsförrådet (de nu befintliga träden) icke får slutrealiseras, innan 

 ny skog står färdig att övertaga produktionen. Huru snart de redan nu befintliga plant- 

 och ungskogarna och de i mån av avverkningens fortgång uppkommande föryngringarna 

 bliva av den beskaffenhet, att deras leveransförmäga kan börja tagas i anspråk, är således 

 ett spörsmål, vars besvarande bliver av avgörande inflytande på den hastighet, med vilken 

 realisationen bör ske. 



