146 FÖRNYAT YTTRANDE AV NILS G. RINGSTRAND OCH ERNST ANDERSSON. 



Emot våra beräkningar såväl av virkesförrådets som avverkningsbeloppets värde har do- 

 mänstyrelsen anmärkt, att desamma vore för höga. För det förra hade vi kommit till ett 

 medelvärde av 4,11 kronor per kbm., under det att avverkningsbeloppet värdesatts till 5,10 

 kronor per kbm. Sin åsikt, att dessa våra värden vore för höga, grundar styrelsen pä resul- 

 tatet av virkesförsäljningarna under de fyra åren 1909 — 1912, som skulle hava lämnat ett 

 medelpris av 4 kronor per kbm. Anledning till att vår värdesättning blivit för hög vore 

 enligt styrelsens förmenande att finna däri, att vi baserat vår värdering pade pris, som upp- 

 nåtts vid försäljningar å auktion åren 1907 — 191 1. Vid dessa skulle endast grövre och 

 bättre virke hava avyttrats, vadan medelprisen från desamma ej vore ett verkligt uttryck för 

 hela årsförsäljningarnas medelvärde. 



Detta domänstyrelsens resonnemang visar, att styrelsen ej fattat principen i vår värdering, 

 som icke grundar sig på de vid försäljningarna erhållna genomsnittsprisen. Vi hafva tvärt- 

 om ansett oss ej kunna utgå från dessa, d. v. s. från det antagandet, att virkesförrådets 

 sammansättning vore homogen med det nu utgående avverkningsbeloppet. Därför hava vi 

 funnit oss nödsakade, att verkställa en utredning om försäljningsvärdet per kbm. i de skilda 

 diameterklasserna. Denna utredning hava vi grundat på de pris, som åren 1907 — 1911 

 verkligen betalts för då försålda virkespartier. De erhållna försäljningsbeloppen hava vi för- 

 delat på de i försäljningen ingående diameterklasserna genom kalkyler, som för varje fall 

 granskats genom kontrollräkning av försal] ningsposten enligt de funna kubikmeterprisen för 

 varje diameterklass. Att dessa kalkyler i och för sig äro riktiga, våga vi därför på det 

 bestämdaste påstå. Nu invänder emellertid styrelsen, att de verkställda försäljningarna icke 

 skulle vara representativa för skogsmaterialet. Om domänstyrelsen därmed menar, att för- 

 säljningsbeloppen innesluta diameterklasser uti annan proportion, än dessa diameterklasser 

 förekomma i virkesförrådet, så måste det bero på en missuppfattning från domänstyrelsens 

 sida, att den anser denna omständighet inverka på resultatet i denna del av vår utredning, 

 alldenstund vi, SDm nämnt, beräknat kubikmetervärdet för varje försåld diameterklassvirke 

 särskilt, och vid beräkning av det totala virkesförrådets värde använt dessa värden, men där- 

 emot icke medelförsäljningsprisen för åren 1907 — 1911. 



Skulle styrelsen återigen avse, att det försålda virket inom varje diametcrklass är värde- 

 fullare, d. v. s. av högre kvalitet, än det, som i resp. diameterklasser kvarlämnats i skogen, 

 så strider detta påstående helt och hållet emot vår kännedom om utsyningsförfarandet å 

 kronoparkerna. Av tvänne lika grova träd stämplas nämligen alltid det, som har sämsta 

 kvaliteten. Träd, som på grund av yttre märken visa sig vara sjuka eller äro mera grov- 

 kvistiga, torrkvistiga, träd med torr topp, rötskadade granar etc. stämplas till a\•^■erkning, 

 medan träd av bättre kvalitet kvarlämnas. Enligt vår uppfattning verkställas utsyningarna i 

 avseende å kvalitetsurvalet i allmänhet synnerligen omsorgsfullt. Då ovannämnda fel på 

 virket äro ägnade att i hög grad nedsätta dess värde, bliver den kvarlämnade skogen inom 

 resp. diameterklasser vanligen mycket värdefullare, än den avverkade i samma diameterklass. 



Då vi oaktat kännedom härom upptagit det kvarvarande virkesförrådet i varje diameter- 

 klass å viss skog såsom i värde lika med det pris, som å samma skog vid försäljning erhål- 

 lits för träd tillhörande samma diameterklass, så hava vi utan att dock anföra detsamma i 

 utredningen ansett denna omständighet såsom en garanti för att vår värdering av virkesför- 

 rådet icke är för hög. 



Vi få slutligen beträffande de av domänstyrelsen åberopade underhandsförsäljningarna 

 framhålla, att det väl knappast varit fallet, att styrelsen vid dessa antagit lägre pris än de, 

 som erhållits på auktionerna. 



I övrigt vilja vi även påpeka, att våra undersökningar om priset för olika dimensionsklas- 

 ser ofta utvisa, att betydande delar av de utstämplade posterna, nämligen deras klenare diame- 

 terklasser saknat saluvärde, och att i själva verket vinsten på det grövre virket fått betala 

 förlusten på det klenare. Genom detta förhällande har vår värdering kunnat bliva för låg, 

 men icke för hög. Då vårt genomsnittsvärde på förrådet framkommit genom riktig och av 

 domänstyrelsen ej vederlagd värdering av varje diameterklass för sig, anse vi således domän- 

 styrelsen sakna grund för påståendet, att virkesförrådet av oss värderats för högt. 



Vad åter beträffar anmärkningen, att vi åsätt det av oss föreslagna a\"verkningsbeloppet 

 ett för högt värde, så skulle tydligen denna anmärkning vara berättigad, om vi föreslagit, 

 att det under åren 1909 — 1912 uttagna a\'\'erkningsbeloppet skulle beträffande alla däri in- 

 gående dimensioner likformigt förhöjas. Ett sådant förslag hava vi emellertid ej kunnat 

 framställa, emedan den disproportion mellan förekomsten av klenare och grövre virke, som 

 redan nu föreligger, därigenom skulle hava än ytterligare förvärrats. Såsom tabellerna IV 

 och V i vår utredning utvisa, är nämligen det totala virkesförrådet, 132,000,000 kbm., för- 

 delat pä de skilda diameterklasserna på sätt, som följande tal angiva: 



