150 FÖRNYAT YTTRANDE AV NILS G. RINGSTRAND OCH ERNST ANDERSSON. 



giver vid handen, samlade på skogarna, hava vi icke tvekat att beräkna, huru mycket av 

 dessa värden, som årligen kunna och böra uttagas. Och det synes oss varken klokt eller 

 ändamålsenligt, om man, ställd inför de rådande förhållandena i statsskogarna, först av-verkar 

 det klena virket och sparar det grövre, ty av det klena kaii ju en hel del växa ut, och alla 

 omständigheter tyda ju dessutom på, att detta virke skall stiga i värde mera än det grova. 



Vi tillåta oss i detta sammanhang beriktiga den uppfattning styrelsen synes hava fått, att 

 vi skulle föreslagit hushållningens i norrlandsskogarna ordnade på basis av en 120-årig om- 

 loppstid för hela området, därhän att vårt förslag går ut på det nuvarande kända och upp- 

 tagna förrådets ned till 6 cm:s brösthöjdsdiameter föryngring under loppet si\ 1 tuedr/ fal \ 20 

 år, vilket icke är fullt detsamma. För att få fram ett tal, som motsvarar begreppet omlopps- 

 tid, måste till denna tid läggas ytterligare minst 10 år. 



Då vi alltså varken avsett eller förordnat, att föryngringstiden skulle fastställas till 120 år 

 för alla skogarna, utan föreslagit 120 år i medel fa I, och omloppstiden således bliver i medel- 

 tal 130 år, torde detta resultera i att omloppstiden kommer att variera mellan 100 och 150 

 år, ett förhållande, som fullt tydligt torde framgå av att vi föreslagit olika avverkningspro- 

 cent för virkesförrådet inom dess olika värdeklasser. 



Här torde även vara platsen att framhålla, hurusom den avverkningsberäkning, som do- 

 mänstyrelsen själv framlägger i slutet av sitt yttrande i anseende till sin slutsumma högst 

 obetydligt avviker från vår. Vi hade beräknat ett avverkningsbelopp av växande skog utav 



3,032,470 kbm. 

 Domänstyrelsens beräkning slutar på ett belopp av 2,822,200 >• 



Skillnad 2:0,270 kbm. 



Vi påpeka, att differensen uppgår till endast c:a 7 %, och vi tillåta oss även framhålla, 

 att, medan det av oss funna avverkningsbeloppet motsvarar 2.3 % på ett virkesförråd, som vi 

 efter noggrannast möjliga utredningar med ledning av domänstyrelsens officiella akter funnit 

 uppgå till 132,000,000 kbm., den av domänstyrelsen såsom lämplig ansedda avverkningen 

 utgör 2.5 % på ett efter en subjektiv uppskattning funnet förråd av 113,000,000 kbm. 



Domänstyrelsen har vidare en mera allmänt hållen kritik av den avverkningspolitik vi 

 förordat och anser fara för överproduktion föreligga, om densamma skulle genomföras allt 

 för hastigt. 



Därvid anför styrelsen bland annat, att ett ökande av statens inkomst från dess skogar i 

 Norrland och Dalarna med föreslagna 57 procent skulle medföra en högst betydande sänk- 

 ning i priset, då styrelsen förmodar, att en så stor ökning i av^verkningen skulle medföra 

 överskott pä råvara, helst som sågverksbolagen i allmänhet vore i tillfälle förse sina indu- 

 striella verk medelst avverkning från egna skogar. Styrelsen väntar sig vidare olägenheter i 

 form av stegrade arbetslöner. 



I dessa avseenden kunna vi icke dela domänstyrelsens mening. Det torde väl vara all 

 mänt känt, att kustlandsskogarna, vare sig de befinna sig i bolags eller bönders ägo, genom 

 att deras överåriga förråd relativt hastigt tillgodogjorts, för närv^arande äro ganska hårt an- 

 litade i vad det rör deras förråd av groft virke. Därför har också de senaste årens minsk- 

 ning i avverkningen å dessa skogar skett, i mån som råvara kunnat erhållas genom köp å 

 statens skogar eller genom import från Finland. Vidare har exporten av sagda trävaror 

 minskats. Domänstyrelsens farhågor för överskott på inhemsk råvara torde därför icke komma 

 att besannas, åtminstone under förutsättning, att den ökade avA'erkningen tages av sådana di- 

 mensioner, som vi föreslagit. Relativt klent virke finnes däremot nog av i marknaden. 



Det torde här även böra framhållas, att de närmaste 30 å 40 åren ur kommersiell syn- 

 punkt säkerligen äro de mest gynnsamma för kronoskogarnas exploaterande. Den av oss 

 nyss omnämnda forcerande avverkningen å enskildas skogar har, som bekant, pågått under 

 de senaste 40 å 50 åren. A dessa skogar finnas nu t. ex. inom Ångermanland och i Väs- 

 terbottens kustland relativt ringa mängder grov avverkningsbar skog, men däremot rikligt 

 med ännu icke avverkningsbar ungskog upp till 50 år. Nu torde dock dessa skogar inom 

 30 ä 40 år kunna börja anlitas, och då deras produktionsförmåga är ofantligt mycket större, 

 än de överåriga skogarnas, torde de från den tiden mycket väl kunna av sin tillväxt förse 

 industrien med en högst betydande del av dess behov, om detta ej bliver större än det 

 nu är. 



Tiden, innan tillgången på råvara frän de enskildas skogar åter bliver normal, torde vara 

 den lämpligaste för att avsätta kronoskogarnas överåriga förråd. Den nu pågående, för varje år 

 stigande importen av rundvirke från Finland bidrager ju att hålla sågverken i arbete, men 

 det förefaller naturligare, om de kunde förses därmed från eget land. 



Längre än till fyllande av sågverkens behov torde det med 57 procent ökade avverknings- 



