SKOGSVARDSFÖRENINGENS TIDSKRIFT 1914, H. 3. 



Skogen och småbruket. 



Av Vilhelm I. Pettersson. 



Kulturjordens ägande och brukande, dessa frågor, som mer och mer 

 trängt sig fram på dagordningen i Europas flesta land, beröra ju i första 

 hand jordbruksjorden. Men även den del av kulturjorden, som är före- 

 mål för skogsskötsel, har med nödvändighet fått känning av de väldiga, 

 omformande rörelser med avseende på ägo- och brukningsförhållandena, 

 som utmärkt slutet av föregående och i ännu högre grad början av inne- 

 varande århundrade. Den på jordbrukets område dominerande principen 

 har allt mer och mer även i vårt land blivit: småbruk och intensiv kul- 

 tur i motsats till storbruk och extensiv sådan. Familjens gemensamma 

 arbete, som nedlägges på det egna området, har gått segrande fram 

 förbi det, som på större gårdar utföres av lejd hjälp mot betalning. En 

 följd av denna utvecklingsriktning har blivit tendensen att minska bruk- 

 ningsenheten från våra hemman och hemmansdelar ned till det egentliga 

 »småbruket» och dess avläggare egnahemslägenheten. 



Denna åkerjordens »atomisering» har kraftigt understötts och i någon 

 mån reglerats av åtskilliga lagstiftningsåtgärder. Någon skillnad på odlad 

 jord och skogsmark har därvidlag icke gjorts. Man tyckes anse det så- 

 som självfallet, att det som är lämpligt för den ena, även måste vara 

 det för den andra. Denna uppsats har i avseende härpå vissa invändningar 

 att framställa, utmynnande i ett positivt förslag till ordnande och reg- 

 lerande i stort och under statens förmedling av de ägo- och andra 

 förhållanden, som röra vår kulturjord och icke minst den skogbärande 

 delen av densamma.^ 



Begreppet skog tillåter sig förf. definiera, som en trädbevuxen areal 

 med en beståndstäthet, vilken ej får understiga, vad dess individer fordra 

 för sin trevnad, och av en minsta storlek, som tillåter en rationell för- 



I Amn. Förf. tillåter sig innefatta även skogsmarken i benämningen »kulturjord». Han 

 försvarar sig med, dels att han med skogsmark endast menar sådan av ett tillräckligt djup, 

 för att träden kunna nå sin fulla utveckling, dels att denna uppsats endast avser södra och 

 mellersta Sverige, där ju sä gott som all skog i mer eller mindre grad kan sägas vara un- 

 derkastad j^kultur . Norrland förblir ett kapitel för sig, hittills okänt för förf. 

 12. SKogsvårdsföreiiingens Tidskrift, ig 14. 



