SKOGEN OCH SMÅBRUKET. 1 59 



och egnahemsrörelse, att skogen skall komma att sitta emellan vid den 

 oavlåtliga styckning och försäljning av de större ägoenheterna i vårt 

 land, som alltjämt pågår med den mest intensiva kraft. Man behöver 

 endast kasta en blick på våra tidningars, icke minst lantbrukstidskrifter- 

 nas annonssidor, för att mötas av otaliga annonser om gårdar till salu 

 med eller utan skog. Och det är skogen, som är det förnämsta lock- 

 betet, där den finnes, och den betyder ju numera så gott som kontanta 

 pengar genast. — Andamålet med det hela är som regel styckning och 

 försäljning av gårdarna till småbruk och egna hem. 



Det är ju ett stort mål detta, att skapa hem och jord till alla dem, 

 som hittills måst vara förutan! Och vi se många exempel på framgång, 

 förnöjsamhet och arbetsglädje bland dessa »nybyggare», som en hälso- 

 sam motvikt mot industrialismens gråa, osunda kasernliv. Just detta, 

 att rå om och bruka elt stycke jord,^ det skapar en god medborgare, 

 och det är hela statsbyggnadens styrka och hemlighet. Men därtill 

 skall vara oeftergivligen fogat det villkoret, att ej individen ensam, men 

 familjen från far till son skall besitta gården, och att den skall bibehål- 

 las odelad vid en minsta areal, som skall med sin avkastning kunna 

 giva möjlighet till en familjs underhåll. Jordbruket skall m. a. o. föda 

 sin man! Småbruksrörelsens svaghet ligger enligt författarens mening i, 

 att lagstiftningen icke uppmärksammat det viktiga momentet, att små- 

 bruket icke får vidare styckas utöver ett »existensminimum». Den har 

 uteslutande tillgodosett den närmaste generationen, och tänker icke på, 

 vad som skall ske, när småbrukarens barn skola taga emot arvet efter 

 sin fader Det är då enheten svävar i fara och därmed jordbruket som 

 utkomst betraktat. 



Den gamla norska »odelsloven» ger oss ett uttryck för vad även våra fä- 

 der tänkte angående dessa ting. Omstridd och förkättrad står den ännu 

 tast, liksom dess vrångbilder, länsinstitutionerna i t. ex. Danmark och 

 England och kommer säkerligen att stå längre än de såsom byggd på 

 en långt bredare grundval. 



Vad förf. önskar framhålla är, att kulturjorden ej får bliva en handels- 

 vara, som i dag tillhör den ene, i morgon den andre, i dag söndersku- 

 ren, i morgon kanske hoplappad som ett stycke tyg. Och gäller detta 

 om åker och äng, så gäller det hundrafalt mer om skogen. Låtom oss 

 genast erkänna, att småbruk och skogsskötsel ej gärna med framgång 

 låta sig förena! Här om någonstans måste lugn och tryggade ägoför- 

 hållanden råda. Men huru genomföra en reform i denna riktning för 

 skogsarealen i vårt land, som ligger styckad och inblandad mellan åkrar 

 och ängar, delad av otaliga ägolotters gränslinjer? Frågan tyckes utom- 



I Märk väl = åkeriord, icke endast trädgårdstäppa! 



