TILL FRÅGAN OM SKOGSBRUKETS EKOXOML 1 83 



av gallring, uppkomsten av vindfällen m. m., så måste det producerande skogs- 

 bruket i allmänhet uppvisa dels ett relativt högre ^ dels ock ett fastare årligt 

 utgiftskonto, än hastig exploatering medför. 



Vad slutligen omloppstiden beträfifar, så existerar detta begrepp knappast 

 i ett exploateringsbruk. Träden avverkas, då de bli avsättningsbara eller läm- 

 nas möjligen att kvarstå, så länge deras an\ändbarhet förhöjes i proportion 

 till väntetiden. Den i genomsnitt lämpligaste avverkningsåldern kan visserligen 

 betecknas med namnet •»mogeji/icisnlder-s), men kan knappast kallas > cw/o/i/>j//V/», 

 ty någon beräkning förefinnes ej, att även alla kommande skördar ä samma 

 trakt skola ske vid samma beständsålder, d. v. s. med lika länga intervaller 

 (omloppstider), detta så mycket mindre, som garantier ofta saknas, att ny skog 

 ens någonsin skall uppkomma i den avverkades ställe. 



Helt annan roll spelar däremot omloppslideii i det uthålliga skogsbruket med 

 jämn avkastning, ty här bestämmer den helt enkelt storleken, och samman- 

 sättningen av det å skogen förefintliga fasta virkesförrådet och samtidigt den 

 genomsnittliga massa- och värdeproduktionens storlek. Så t. ex. bör ett skogs- 

 bruk, med genomförd 40-årig omloppstid ha alla åldrar mellan i och 40 år 

 represenserade i normal» utsträckning, d. v. s. med \ardera upptagande Y40 

 eller 2,5 % av totalarealen, varvid skörden i genomsnitt blir, 2,3 kbm. ellei 

 4,22 kronor (brutto).^ Skogsbruk med 1 00-årig omloppstid har däremot en 

 serie af i — loo-åriga normala årsklasser hvardera upptagande i % av arealen, 

 lämnande c:a 3,9 kbm. och 15 kronor i årlig skörd på hektar. I allmänhet 

 blir i uthällighetsbruket just det för hela skogsegendomen beräknade totala 

 skörderesultatet utslagsgivande, när val av omloppstid skall ske, varemot be- 

 greppet »mogenhetsålder» här nedsjunker till att beteckna de äldsta bestån- 

 dens genomsnittliga avverkningsålder, sådan den framgått som funktion av den 

 önskade omloppstiden, utan att de enskilda trädens »mogenhet» direkt fått in- 

 verka pä resultatet. 



Av vad här i korthet påpekats, torde tydligt framgå, att »rationell exploa- 

 tering», ingalunda till sin organisation är detsamma som »rationellt uthålligt 

 skogsbruk •> , varför det är af stor vikt att dessa skogsbruksformer i diskussioner 

 hällas åtskilda. Inom Sverige kunna vi nämligen finna båda kategorierna 

 representerade, om också ej i så skarpt markerade drag, ty många ö\"ergångar 

 finnas mellan vårt gamla, pä uthållighet baserade skogsbruk i t. ex. järndi- 

 strikten samt vårt nya, norrländska skogsbruk, som åtminstone i sin början 

 stod på helt exploaterande grund. Fördelarna med det ena eller andra sla- 

 get torde ej nu behöva beröras, ty alla de personer, som yttrat sig i de nu 

 aktuella frågorna angående omloppstiden, ha sagt sig avse det uthålliga skogs- 

 bruket, vilket allmänt erkänts vara det mål, som vi även för Norrland sträva 

 etter att sä småningom uppnå, även om det ej genast låter sig genomföras. 



Orsaken till, att jag, trots denna enighet inledningsvis velat göra ovanstående 

 påpekanden, är den, att många i diskussionen framkomna förslag till hushålls- 

 principer äro av sådan innebörd, att de möjligen skulle kunna förtjäna be- 



"^ Längre fram visas i tab. III, att allmänna omkostnaderna vid realisering från de virkes- 

 rika kronoparkerna i Gäfleborgs län endast uppgår till 6 % av virkets salupris, medan 

 driftskostnaden för södra länens skogar ofta rör sig mellan 30 ä 50 % av det försålda vir- 

 kets värde. 



- Exemplet är taget ur uppsatsen: v Omloppstidens inverkan på skogsbrukets ekonomi», 

 där flera kalkyler finnas framlagda. 



