TILL FRÅGAN OM SKOGSBRUKETS EKOXOML 1 99 



klargjort för sig, vilken högst olika procent av inkomsten, som åtgår till drifts- 

 kostnader (jmfr tab. III). 



Sedan jag nu närmast sökt vederlägga den felaktiga tillämpningen av H:s 

 räntabilitetsteori — framför allt den missvisande mogenhetsdefinitionen, vilken 

 mäste anses särskilt farlig för praktiska skogsbruket, sedan den nu kommit i 

 varje skogsjobbares mun, — så vill jag till en annan gång spara vissa prin- 

 cipiella anmärkningar mot själva huMidäskådningen, i synnerhet som de ej 

 omedelbart påverka skogens behandling. 



Jägmästare Exeroth ansåg under diskussionen, att värdetillväxtprocentens 

 prestige som hushållsregulator kunde räddas, endast man »räknade rätt». Huru 

 detta skulle tänkas tillgå utvecklar E. sedan dels i sitt diskussionsinlägg dels 

 ock i en särskild artikel: >Till frågan om skogsbrukets ekonomi», denna tidskr., 

 h. I, 19 14. Till »grund och stomme i hela skogsskötseln» rekommenderar 

 E. en nota eller förteckning över de enskilda dimensionsklassernas inbördes 

 värden på rot, vilken nota bör visa vilka trädindivid, som äro a\-A"erknings- 

 mogna och vilka, som vid av^erkning böra kvarlämnas. För E. rör sig nu 

 hu\"udproblemet om det sätt varpå omkostnaderna skola fördelas på olika di- 

 mensioner, varvid E. särskilt betonar vikten av att vid detta slags beräkningar 

 noga påföra speciellt småvirket de förhöjda kostnader, som skulle bli en följd 

 av dess avskiljande från det gröAre virket, vilket vid t. ex. en sänkning av 

 omloppstiden skulle försvinna ur framtidens skogsbruk. Sker detta debiterande 

 riktigt, anser E. att små\-irket i många fall skall ^^sa sig ha så lågt värde, 

 att dess kvarhållande i skogen skall bliva »räntabelt^^ mycket längre tid än 

 man i allmänhet föreställer sig. Detta förslag kan i korthet i praktiken sägas 

 verka sä, att E. vill åsätta alla träd en något högre värdetillväxtprocent än 

 andra tillväxtberäknare skulle göra, d. v. s. E. kommer till, att trädet uppnår 

 t. ex. »5 % -åldern» några år senare än andra undersökningar ange, vilken 

 skillnad mest visar sig för små\'irket, mindre för grövre dimensioner. 



I Ers fordran på noggrann kostnadsfördelning kan jag med nöje instämma, 

 i all synnerhet som jag själv såväl i min instruktion för provyte^"ä^deringen å 

 Malingsbo (se sid. 78 i uppsatsen :> Omloppstidens inverkan på skogsbrukets 

 ekonomi») som i mina föreläsningar vid Skogsinstitutet ofta gjort samma på- 

 pekanden. Däremot kan jag rakt icke följa E., då han går att omsätta yttran- 

 det i handhng, ty nu bli vissa räkneoperationer enligt mitt förmenande full- 

 komligt ohållbara. E. anser sig nämligen böra frångå trädens s. k. »rotvärde , 

 sådant det vid försäljning i skogen faktiskt betalas, och vid tillväxtberäkningen 

 i stället räkna med ett »netto-nettovärde», uppkommet därigenom, att E. minskar 

 rotvärdet, av E. kallat »rå-netto >, med alla skogsbrukets indirekta omkostnader 

 för förvaltning, bevakning, skatter, kulturer, fasta skogsarbetare o. s. v. Detta 

 är således i viss män samma operation, som föreslås af de Verdier och Ernst 

 Andersson, ehuru E. belastar smådimensionerna hårdare än de grövre, medan 

 Andersson däremot avdrager samma omkostnadsprocent från alla dimensioner. 

 Utöver de erinringar jag på annat ställe gör emot herr de Verdiers och 

 AntiErssons förslag vill jag mot E:s nya beräkningsmetod anföra följande an- 

 märkningar. 



1:0) Rent formellt taget, måste det anses vetenskapligt otillätligt, när E. 

 för att beteckna netto-nettovärdets i ökning använder termerna »värdetillvä.xt» 



