TILL FRÅGAN OM SKOGSBKUKE IS EKOXOML 20I 



Med rätta polemiserar E. mot jägm. Andersson, som ständigt avdrager 7'iss 

 procent av rotvärdet, men föga mindre fel begår E. själv, då han alltid avdrager 

 viss summa pt avverkad kubikmeter eller träd. I praktiken följa dessa kostnader 

 arealen, snarare än försäljningen eller avverkade kubikmassan, varför de i kal- 

 kvlerna böra ingå som självständig minuspost, men ej sättas som funktioner av 

 skörden. Speciellt viktigt är, att detta iakttages vid omloppstidsbestämning, 

 tv annars kan man lätt, efter eventuella förändringars genomförande, riskera 

 obehagliga överraskningar, och är det just bristande hänsynstagande härtill, 

 som jag anser vara den s. k. »penningeräntelärans > svåraste missgrepp. 



Även vid kalkyler för det enstaka beståndet leder E:s metod med netto- 

 nettovärden lätt till felaktigheter. Om t. ex. ett visst bestånd med sin tillväxt 

 har att svara för 5 kronor av revirets allmänna omkostnader, så ändras ju 

 ingalunda detta ansvar, därför att beståndet t. ex. gallras, utan måste tillväxten 

 även efteråt minskas med 5 kronor för att fä fram nettoproduktionen pä 

 arealen i fråga. E:s metod binder omkostnaderna orubbligt samman med den 

 enskilda stammen eller kubikmetern, vilket verkar därhän, att om t. ex. en 

 30 =0 gallring uttages, så bortföres samtidigt med virket också 30 ^, eller 

 kr. 1,50 av den debiterade skyldigheten att bidraga till revirets omkostnader 

 utan att denna skyldighet överflyttas vare sig på de kvarvarande träden eller 

 på andra bestånd. Teoretiskt taget skulle därför varje ändring i virkesförrådet 

 och dimensionssammansättningen å skogen eller i omkostnadssumman medtöra 

 skyldighet för E. att göra ny omkostnadsfördelning och värdeberäkning för 

 varje kvarvarande dimension, vilket ju blir så tidsödande, att det kan betraktas 

 som praktiskt nästan outförbart. 



Då av allt detta klart och tydligt framgår, att netto-nettovärdena inga- 

 lunda, som sig borde, bestämmas enbart av de noterade prisen på virkes- och 

 arbetsmarknaden, utan i minst lika hög grad av sådana subjektiva faktorer 

 som det antal träd, vilka årligen få göra varandra sällskap till förädUngs- 

 verket, så måste det för varje dimensionsklass beräknade netto-nettovärdet pr 

 träd eller pr kbm. snarast förliknas vid ett irrbloss, i saknad såväl av all- 

 männare intresse som förmåga att kasta ljus över skogsvetenskapliga problem. 



Att den procentuella ökningen av E.:s föreslagna netto-nettovärde ingalunda 

 kan godtagas som mogenhetsmärke för bestånden och regulator tör det ut- 

 hålliga skogsbrukets omloppstid, torde bäst framgå därav, att den nya procenten 

 i praktiken ej till sin natur, utan endast till sin absoluta storlek något skiljer 

 sig från den förut utdömda vanliga värdetillväxtprocenten. Det framburna, 

 modifierade förslaget garanterar därför ingalunda bättre än vanliga penning- 

 ränteläran», att ett efter detsamma reglerat skogsbruk skall ge en nettoav- 

 kastning, som står i rationellt förhållande till engagerade kapital. ' För ett 

 bestånd, där andra sätta 4 =, värdetillväxt, sätter E. möjligen 4,5 %, d. v. s. 

 han torde få 5 a 10 år längre levnadsålder på bestånden än andra under- 

 sökare få, men själva principfrågan löser han lika litet som värdetillväxtpro- 

 centens övriga målsmän gjort det. 



Detta framgår än bättre, om man granskar och drager konsekvenserna av 

 den bevisföring, där E. söker kullkasta de av mig framlagda räntabilitets- 



' Räknemetoden torde dock skydda mot direkt förlustbringande omloppstid, ty om intet 

 överskott uppstår, torde intet netto-netto kunna äsättas äldsta beståndet, varför avverkningen 

 inhiberas, d. v. s. omloppstiden förlänges tills behållning uppstår. 



