TILL KRAGAN OM SKOGSBRUKETS EKONOMF. 203 



heller ingen förlust uppstår, d. v. s. räntabiliteten blir — o. Förlänges denna 

 omloppstid {u år) med endast i är, måste skördens värde bli något större, 

 varför ett netto på, låtom oss säga, 5 öre pr har uppstår. Huru stor ränta- 

 bilitet är detta? Jo, sedan äldsta (« + i)-åriga beståndet är avverkat, har det 

 näst äldsta (?/-åriga;; och alla yngre intet » netto-nettovärde .% ty de skulle enligt 

 E;s principer, jämförda med vårt antagande härovan, ej lämna någon vinst 

 vid sin avverkning, och då E. dessutom varken godkänner markvärden eller 

 ungskogsvärden, så måste hela denna skogsegendom av E. åsättas värdet o, 

 varpå årsavkastningen, 5 öre pr hektar, odisputabelt utgör en oändligt hög 



0,05 

 ränta (/> = 100 . = 00). Förlänges omloppstiden till 'u -{■ 2) år, kom- 

 mer skogens fasta kapital att bestå av ett enda realiserbart bestånd, nämligen 

 det, som nästa år skall avverkas, och som nu har åldern (« + i) år. Uä detta 

 bestånd alltid är något mindre värt än det avverkade äldsta, så måste nettot 

 vid [u -f 2)-årig omloppstid utgöra mer än 100 ', ränta på »kapitalet» o. s. v. 

 Schematiskt te sig E:s räntabilitetsprocenter sålunda: 



Detta betyder, att enligt E. måste den kortaste omloppstid, som kan tänkas 

 ge nettovinst, också vara den mest »räntabla», men minskas den med i år, sjun- 

 ker räntabiliteten genast frän oändligheten till o, och likaså sjunker räntabiliteten 

 hastigt vid omloppstidens förlängning. I denna frän praktisk synpunkt högst 

 förbluffande situation träffar E. samman med jägmästare E. Andersson och 

 möjligen också kapten de Verdier, vilka dock kommit dit på andra vägar 

 (se nedan). Sådant skulle ju ej kunna inträffa, om mark och ungskogar här 

 såväl som överallt annars i praktiska livet finge ingå i egendomsvärdet med 

 viss summa, t. ex. med det värde, som man vid försäljning kan erhålla, eller 

 genom nedlagda ko.stnader kan motivera. 



Vidare kommentarer till dessa egendomliga räknemetoder torde här vara 

 överflödiga, detta desto mer som hela andan i jägm. Eneroths framställning 

 synes vara ämnad att framhålla just de grövre sortimentens och längre om- 

 loppstidernas överlägsenhet över enbart småvirkeshantering, ehuru onekligen 

 hans mindre lyckade räknemetoder i sina konsekvenser fullkomligt bevisa mot- 

 satsen, mot vad han innerst synes vilja ha fram. 



Innan jag övergår till andra frågor, vill jag emellertid för jägm. Eneroth 

 och alla dem, som i likhet med honom intressera sig för, ej blott huru skog 

 skall avverkas, utan också huru nya värden skola produceras, göra ett litet på- 

 pekande, som är sammanställt med hjälp av E:s egen tabell 2 sid. 15, och 

 som ser ut så här: 



