TILL FRÅGAN OM SKOGSBRUKETS EKONOML 205 



teläran) samt s. k. penningeränteläran > , vilken A. vill kalla »markräntelära», 

 ehuru detta namn har en helt annan vedertagen betydelse, och uttalar A. rent 

 av sin fördömelse över den verkliga Presslerska markränteläran (se sid. 2 1 . 

 Härefter diskuteras skogskapitalets beskaffenhet, virkesmarknadens tendens samt 

 biologiska och nationalekonomiska s}-npunkter, vilka senare enligt A. fordra, 

 att man i skogsbruket räknar med 5 % räntefot för privata och 4 % för 

 statens skogar. 



I tillämpningen definieras, vad A. själv menar med >normal> skog — det 

 är sådan, som med sin nettoavkastning förmår förränta sitt eget värde — var- 

 efter vissa äldre avverkningsberäkningsmetoder kritiseras, och stannar A. själv 

 vid förslaget, att »avkastningen bör beräknas i penningar, ej i virke». Här- 

 igenom skulle avkastningens jämnhet automatiskt regleras så, att av mindre 

 värdefulla sortiment tages större kubikmassa än om grövre \irke ingår i års- 

 avverkningen. 



Detta senare i litteraturen mänga gånger förut synliga förslag, hänger nu 

 samman med en framlagd, av A. uppfunnen ny metod, avsedd dels att fast- 

 ställa a\"verkningens storlek dels att kontrollera att planen följes och skogs- 

 tillgångarna i övrigt ekonomiskt utnyttjas. »Skogsvärdet och räntefoten böra 

 vara grund lör avverkningens beräknande» säger A., varvid skogsvärdet be- 

 räknas genom åsättande av trädens »teoretiska realisationsvärde , medan rän- 

 tefoten bestäjnmes enligt skogsägarens önskan, vanligast till 5 "o , \'ilken dock 

 bör kunna minskas till 4 % , om man har anledning tro att i % prisstegring 

 årligen äger rum på virke. Avverkningssumman finner man helt enkelt genom 

 att av värdet årligen uttaga ovanstående eller annan av skogsägaren själv be- 

 stämd procent, »teoretiskt taget vilken procent som helst, t. ex. mellan 10 

 och 2 "o *. Det »teoretiska realisationsvärdet» upptages i bokföringen till 

 kontroll över huru skogen skötes, och över hvu"u avverkningspolitiken föränd- 

 rat värdet under tiden mellan två re\'isioner. 



A. gar sålunda här att i praktiken omsätta den skogspolitik, som han tömt 

 vid flera tillfällen teoretiskt framlagt, och knyter sig det egentliga intresset 

 vid den föreslagna praktiska tillämpningen, som bör lämna djupaste inblicken 

 i systemets hållbarhet. Otvivelaktigt kunna \issa förtjänster påvisas hos för- 

 slaget, men som förf. själv drager försorg om dessas framhävande, vill jag i 

 stället påpeka nägra av dess brister, vanid jag anser det lämpligast att börja 

 med praktiska tillämpningen, för att därigenom få teorien så mycket skarpare 

 belyst. 



Då hela systemet för såväl ägarens kontroll som avverkningens fastställande 

 och undvikande av skövlingsfara sammanhänger med storleken på egendomens 

 »teoretiska realisationsvärde», vilja vi tillse, vilken närmare innebörd fört. ger 

 detta begrepp. Xär A. då först kallar värdet -»teoretiskt- därför att det ej 

 vid eventuell skövling med säkerhet kan uttagas, t. ex. om egendomen är allt- 

 för stor och spekulanter eller avsättningsmöjligheter saknas, så synes detta 

 prefix vara alldeles överflödigt, emedan all värdesättning ju endast är teore- 

 tisk sannolikhetsberäkning; ett objektivt bytesvärde fi.xeras just först, när byte 

 verkligen ägt rum. »Realisationsvärdet» är enligt A, >icke svårt att objek- 

 tivt utreda», ty det utrönes på grund av mängden av säljbart virke på sko- 

 gen och dess olika sortiment samt gällande pris på dessa, naturligtvis med 

 avdrag för alla omkostnader för realisationen . Värderingen sker med stöd av 

 föregående erfarenheter från drivning och försäljning å skogen i fråga, var- 



I c_ Skogs-,.'årds/oreitmzens Tidskri/t, ig 14- 



