2o6 TOR JONSON. 



vid äfven »kulturkostnader och skatter, allmänna omkostnader», vägskatt, för 

 valtningskostnad m. m. borträknas från värdet. Särskilt betonas av A., att 

 virkesförrådets värde skall minskas med savima procent (jämför även mötesre- 

 feratet sid. 295), varmed omkostnaderna betungat avverkningsresultatet undet 

 ett visst antal av de föregående åren. Det är sålunda ej fråga om något slags 

 normalkostnader, utan om den proportion eller procent (se sid. 23 & 24), 

 som framgår av samma egendoms skogsbokföring för viss förfluten tid. 



För att kunna bedöma, vad detta i praktiken betyder, vilja vi något uppe- 

 hålla oss vid uppkomsten av den s. k. omkostnadsprocenten, som ju erhålles 



utgifterna. 



= 100 . 



mkomsterna 



Tydligen inverka idgiftet7ia och inkomsterna lika mycket på procenten, ehuru 

 i motsatt, riktning. Av utgifterna bero vissa direkt av, huruvida avverkning 

 företages eller ej, t. ex. huggning, körning, flottning, m. m., utan vilka virke 

 ej kan tillgodogöras, varför de alltid måste fråndragas, innan man kan tala 

 om värde på ståndskog, och äro ju alla ense om detta avdrag. Andra ut- 

 gifter äro däremot fasta för själva skogsbruket, d. v. s. de utgå även om a\- 

 verkningen för någon tid skulle inställas och ökas eller minskas ej heller av- 

 sevärt med avverkningsbeloppets ändring. Av dessa senare äro en del helt 

 obligatoriska, t. ex. vissa skatter, såsom förmögenhetsskatt, vägskatt; andra 

 äro helt frivilliga, t. ex. dikning, nybyggnader, skogsindelning m. m., medan 

 åter en tredje sort äro av växlande natur t. ex. löner till personalen, kultu- 

 rer, underhåll av byggnader, diken, hägnader. Dessa senare äro vid uthål- 

 lig skötsel fasta, men vid skövling (samt exploateringsbruk) indragas de van- 

 ligen helt och hållet, så snart skövlingen är färdig, eller kanske t. o. m. innan 

 den börjas, ty för att skövla en egendom kan ofta folk med mycket billigare 

 fackutbildning användas, än som fordras för uthållig förvaltning och produk- 

 tion av nya värden. De flesta av dessa driftskostnader äro sålunda i prak- 

 tiken i allra högsta grad beroende på ägarens fria vilja och Ö7iskan att fort- 

 sätta skogsbruket eller förmågan att väl organisera detsamma. »Skövlaren» 

 har ofta endast en bråkdel av det uthålliga skogsbrukets driftsko.stnader att 

 dragas med. 



Arets inkomster bero givetvis på det frivilligt valda avverkningsbeloppets 

 storlek, på konjunkturerna på trävaru- och arbetsmarknaden samt i hög grad 

 på förvaltningens duglighet att ekonomiskt tillvarataga skörden. Goda trä- 

 priser eller viss förhöjning i avverkningsbeloppet (t. ex. stämpling av bara 

 grov skog) förhöjer ej utgifterna (utom möjligen skogsaccisen) varför utgifts- 

 procenten .sådana år blir låg, medan däremot minskad avverkning, låga 

 priser, odnglig personal, felaktig organisation samt frivilliga utlägg m. m. för- 

 höja utgiftsprocenten. Denna påvisade blandning av frivilliga och ofrånkom- 

 liga faktorer bör naturligtvis i praktiken kunna leda till skogsbruk med alla 

 upptänkliga utgiftsprocenter mellan o och oändligheten, utan att orsaken till 

 dess höjd i varje särskildt fall kan påvisas. 



Exempel på de indirekta omkostnadernas procentuella storlek i förhållande 

 till inkomsterna rotvärdet) har för statsskogarna redan framlagts i tab. Ill 

 ur medeltal för 5 år. 



Tabellen visar i sammandrag följande: 

 5 län med 3,131,065 hektar och utgiftsprocent af o — 20 ^o 

 8 » ■> 451,677 » » » » 20 — 40 ^o 



