TILL FRÅGAN OM SKOGSBRUKETS EKONOMI. 



Sedan nu Jägm. Anderssons ekonomiska principer i korthet blivit belysta 

 i ett par av sina viktigaste praktiska tillämpningar, torde även ett par ord 

 böra ägnas åt själva den principiella motiveringen. Xär såsom vi nyss visat, 

 A. alltid reducerar det a\"serkningsbara >^kapitalet?> med samma omkostnads- 

 procent, som drabbat årsinkomsten, samt dessutom alltid slungar alla värden 

 på mark och icke avverkningsbara ungskogar, så medför detta, att enligt A. 

 skogsbrukets nettoräntabiHtet alltid skulle sammanfalla med virkesförrådets ge- 

 nomsnittliga värdetillväxtprocent. Tillväxtprocenten är nämligen = 



värdetillväxten , , , , . , „ ■ , ,. - 



loo . A. tinner sedan nettokapitalet eller teoretiska realisations- 



rotvärdet 



värdet» genom att minska rotvärdet med t. ex. 30 % , emedan 30 % av års- 

 inkomsten (tillväxten) åtgått till driftskostnader Härav blir: 



. . nettoinkomst tillväxt '0.70 



nettoräntabiliteten = 100 — = 100 ^ vilket uttryck, 



nettokapital rotvärdet"o.7o, 



efter förkortning med 0,70, just sammanfaller med värdetillväxtprocenten. 



Då nu A. dessutom säger, att man kan nöja sig med en ränta av 5 % , 

 på skogens värde så kan dylik genomsnittlig värdetillväxtprocent erhålles hos totala 

 virkesförrådet å en » normal >■• skog, om, såsom vi förut visat, dess äldsta be- 

 stånd växer med c:a 2,s °i , ty ungskogarnas högre procenter hjälpa upp me- 

 deltalet till önskade 5 % • ^lan kunde nu ha rätt att vänta, att A. också 

 läte äldsta bestånden kvarstå, tills värdetillväxten nedsjunker till 2,8 %, vilket 

 emellertid ingalunda är A:s mening. Inkonsekvent nog säger han nämligen 

 (sid 6): »enligt denna princip (får) skogskapitalet icke innehålla några träd, 

 som icke växa med ränta på sitt värde. Skogskapitalet skall alltså regleras 

 så att alla dessa delar äro räntabla, varför tecknet till att ett träd skall av- 

 verkas är, att det icke längre växer räntabelt.» I likhet med vad jag förut 

 påvisat angående prof. Heckscher, uppträder sålunda även jägm. Andersson 

 här med en mogenhetsteon för de enskilda träden, som står i fullständig strid 

 med hans hushållsteori (omloppstid) för skogsbruket i sin helhet. Vilket virr- 

 varr detta i praktiken måste medföra, kunna vi fa ett begrepp om genom att 

 ur min undersökning från Malingsbo framdeducera exempel dels på beståndens 

 »mogenhetsålder», dels på hela skogsbrukets omloppstid, alltefter som olika 

 räntefot väljes. Följande översikt erhålles, vars siffror natiu-ligtvis till sin ab- 

 soluta storlek äro ungefärliga, men till sin allmänna gång äro generellt 

 giltiga: 



Vilken av dessa båda lika varmt omhuldade teorier tror nu Hr. Anders- 

 son mest på själv, och vilken är meningen att svenska folket skall tro på: 



