SVENSKA TRÄVARUEXPORTFÖRENINGENS FÖRSI AG TILL LAGSTIFTNING. 2I7 



en del träd ej kan bestämmas på grund av att de antingen äro för grova, 

 för att tillväxtborren skall nå märgen, eller att ärsringarnas täthet omöjliggör 

 deras räknande kan ju vara händelsen och antecknas här i förbigående. Därest 

 det i senare fallet ej är utsikt att öka tillväxten genom gallringar, äro sådana 

 träd väl i allmänhet att hänföra till den kategori, som bör snarast avverkas. 

 Oaktat sin strävan efter objektivet har emellertid föreningen i själva planlägg- 

 ningen för hushållningen fått in ett moment, där förrättningsmännens person- 

 liga uppfattning kommer att göra sig gällande på högst olika sätt, och där 

 alltså objektiviteten utan tvivel blir satt på spel. Detta moment är bestäm- 

 melsen, att oskadad skog^^ skall avverkas under de första lo åren av den 

 40-åriga perioden. Man ställes nu naturligen inför den frågan: vad är skadad 

 skog? Föreningen själv besvarar frågan så, att det är skog, som är felaktig 

 på sådant sätt, »att densamma småningom förlorar i värde >. Denna definition 

 torde lämna rum för så mänga från varandra mycket avvikande tolkningar, 

 att den åtrådda objektiviteten genom denna del av förslaget utan vidare kan 

 anses vara tillspillogiven. Man känner sig så mycket mera ö\ertvgad härom, 

 när man å ena sidan vet, till ^"ilka rena orgier i utsyning bestämmelsen om 

 särskilt uttagande av skadad skog på sin tid somligstädes ledde, och å andra 

 sidan känner de svårigheter, som annorstädes kunnat vara förenade med att 

 få uppenbarligen rötskadade träd stämplade. 



Såsom av min korta redogörelse för föreningens förslag framgick, innebär 

 detsamma bl. a., att uti lag skulle fastslås en för alla skogar lika realisations- 

 tid för den överåriga delen av ^■irkesförrådet. För ett så pass märkligt förslag 

 hade man väntat att finna en mycket ingående motivering. Sä är emellertid 

 ej fallet. Sedan det framhållits, att fackkunskapen lämnar möjlighet att be- 

 stämma ett virkesförråds storlek, tillväxt och mängden av överårig skog, fort- 

 sätter skrivelsen: »Men huru mycket mera än tillväxten årligen bör aAverkas 

 av den överåriga skogen, och hiuTi hastigt således dess realisation bör ske, 

 det är icke möjligt att objektivt på skogsvetenskaplig grund fastställa. Av 

 denna anledning är det av största \'ikt, att en realisationstid för överårig skog 

 angives i lagen. Om man med ett objektivt fastställande av en realisationstid 

 avser, att denna tid skall ansluta sig till objektet-skogens beskaftenhet — och 

 någon annan betydelse kan jag ej förstå, att man gärna kan däri inlägga — 

 så inser jag ej, att fastställandet blir objektivt, därför att det sker i en lag- 

 paragraf Det blir ensartat — schablonmässigt kan man säga — och visser- 

 ligen utesluter åtgärden varje möjlighet för förrättningsmannens indi\iduella 

 uppfattning att göra sig gällande, men i verklig mening objekti\-t blir det ej. 



Vad angår förslaget om denna realisationstids längd — 40 år — S)T»as 

 mig motiven därför föga uttömmande. Man konstaterar som ett faktum, att 

 det finnes avsevärda virkesförräd av 200 till 300 ars älder, samt anser, att 

 hu\Tidvikten nu ligger därpå, att de alltför gamla förråden avlägsnas, framför 

 allt de, som äro över 150 år, samt fortsätter: Men dä tillgången av sädan 

 skog är mycket betydande, torde för ändamålet böra anslås en period av 40 

 år, motsvarande en ärlig avverkning av minst 2^ ^ procent av virkeskapitalet. > 

 Även här hade man nog väntat en fastare grund för det framlagda förslaget, 

 något överslag frän gjorda taxeringar (av vilka givetvis ett stort material kunnat 

 ställas till denna förenings förfogande), som kunnat visa den sannohka konse- 

 kvensen av den ena eller andra realisationstiden. Men ingen som helst ut 

 redning presteras; uti tämligen skarp motsats till yrkandena på objektivitet. 



