2 20 NILS G. RINGSTRAND. 



då det gäller skogsstatspersonalens handlingar, namnes nu en till synes rätt 

 subjektivt vald siftra. 



Det kan möjligen erbjuda något a^- intresse att se exempel på huru avverk- 

 ningsberäkningar enligt föreningens förslag skulle verka. Ur taxeringar, som 

 jag har till mitt förfogande, har jag dels utan urval tagit siffrorna för några 

 enskilda hemman och för dem utfört avverkningsberäkningar, som införts i 

 tabell I, dels ock i tabell II sammanställt resultaten för alla niina taxerings- 

 uppgifter inom olika socknar samt gjort avverkningsberäkning för hela den 

 areal, som dessa uppgifter avse. Om nu detta senare material förstärktes med 

 annat, på likartat sätt insamlat, så skulle man med ledning av arealuppgif- 

 terna i bil. 20 av domänstyrelsens berättelse för år 19 10 kunna göra en över- 

 slagskalky], huru en 40-årig realisationstid • — även sockenvis — skulle verka. 

 Nu bör det emellertid observeras, att vad som i mina tabeller benämnes skadad 

 skog, ej motsvarar vad föreningen därmed avser. Siffrorna i denna kolumn 

 angiva den efter uttagna provträd beräknade massan av träd, vilkas ålder på 

 grund av rötskada, täta årsringar eller trädens grovlek ej kunnat utrönas. Om 

 en del av de här upptagna massorna sålunda vid en avverkningsberäkning 

 enligt föreningens förslag skulle föras till någon av de närmast följande ko- 

 lumnerna — kanske bland träd i ålder över 250 år eller mellan 200 och 

 250 år — så skulle å andra sidan skadade träd från de i övriga kolumner 

 upptagna kubikmassorna föras ö\er till den första kolumnen. Jag anser det 

 sannolikt, att talen i denna kolumn snarare äro lägre än högre, än de skulle 

 hava blivit vid en gruppering av massorna enligt föreningens förslag. 



Förslaget om en i lag fastställd realisationstid måste vara uttryck för en 

 djupt rotad misstro mot skogsstatspersonalens vilja och förmåga att sakligt 

 behandla hithörande frågor. Även om jag, såsom jag redan, framhållit, för 

 min personliga del måste anse en genomgripande reform av den nu bestående 

 organisationen nödvändig, för att de enskilda skogsägarnas berättigade intres- 

 sen verkligen skola bliva tillgodo.sedda, så kan jag dock ingalunda instämma 

 uti det misstroendevotum, som jag finner föreningens förslag innebära. För- 

 utom att jag sålunda ur denna synpunkt anser förslaget oberättigadt, finner 

 jag även, att dess antagande skulle vara olyckligt av den anledning, att man 

 därigenom skulle i grund döda varje självständigt tänkande, varje försök till 

 en egen insats uti skogshushållningens utveckling frän de tjänstemän, som 

 bleve satta till att arbeta å skogarna i fråga. Förslaget i denna del är där- 

 för ej ägnat att föra skogshushållningen framåt, att lyfta den högre, och ett 

 förslag med sådana konsekvenser är enligt mitt förmenande en mycket be- 

 tänklig sak. Det, som är det svära och prövande i skogshushållningen, det 

 att anpassa sina förslag efter de växlande förhållanden, som föreligga, det 

 har man tagit bort och gjort alltsammans till en enkel division i hela tal för 

 att nå det mål, som man betecknar med det ofta brukade, men även ofta 

 missbrukade ordet objektivitet. 



I fråga om utsyningen av det enligt angivna grunder bestämda avverknings- 

 beloppet säger skrivelsen, att densamma ej bör \ara bunden av planens be- 

 räkningar. Ehuru det är åldersklassfördelningen, som varit bestämmande för 

 avverkningens storlek, och ehuru avverkningsberäkningens utförande på angivet 

 sätt moti\'eras med att »huvudvikten ligger därpå, att de alltför gamla skogs- 

 förråden avlägsnas», så synes man bliva t-s-eksam, när man ställes inför upp- 

 giften att omsätta denna moti\ering i handling. Jag kan väl förstå detta, då 



