240 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



V Material från vissa provytor inom Bergslagsdistriktet; 



VI Jaktutställning, eventuellt upptagande jämväl viltskador. 



P^ör utarbetandet av statistiskt material och övriga förarbeten för utställningen ansågs, att 

 en extra jägmästare borde anställas under i '/o är mot ett årsarvode av 4,000 kronor. 



Vid utställningen borde därjämte förekomma filmsförevisning av diverse skogsskötseln> 

 belysande arbeten. 



Totalkostnaderna för utställningen beräknades till 53'500 kr. 



II. Skogsavkastningens höjande. 



Detta ämne hade på grund av dess stora betydelse för statens skogsförvaltning upptagits 

 bland överläggningsfrågorna. I landets sydligare delar hade flerstädes avverkning genom 

 skogsförvaltningen uppdrivits till en betydlig höjd. Man hade här att genom utsträckt upp- 

 huggning och förädling av virket söka höja vinsten vid avverkningarna. Härvidlag kunde 

 ambulerande såg\-erk vara till stor nytta, varjämte genom tillgäng till sådana de skadligaf 

 följderna av den ringbildning, som vid rotförsäljningar stundom förmärkes bland spekulan- 

 terna, kimde motverkas, genom att kronan i sädana fall själv avverkade och försågade virket. 

 Överjägmästaren Borg framhöll, att för Norrland skulle ökad kolning, och därmed tillgodo- 

 görandet av hittills osäljbara dimensioner öka avkastningen. Häremot invändes, att vinst- 

 marginalen vid kolningen i Norrland vore liten och om kolpriserna sjönko, kunde kolningen 

 lätt komma att gå med förlust. För att försäkra sig häremot borde man före kolningens 

 början på hösten kontrak- tera om försäljningarna. 



Från landets södra och mellersta delar ansågs upphuggning av virket i ökad utsträckning 

 höja skogarnas nettoavkastning. Under senare år ä västra distriktet förd statistik över denna 

 sak hade tydligt visat delta. Från Värmland nämndes såsom exempel, att på ett revir netto- 

 behållningen ökats med 50 % sedan upphuggning i större skala börjat verkställas. I Norr- 

 land hade däremot det rotstående virket som regel betalats minst lika bra som det upp- 

 huggna, vilket delvis ansågs bero därpå, att kronostämplingarna i allmänhet innehöllo jämväl 

 grovt virke. Många sågverk behövde komplettera sin timmerfångst från egna skogar med 

 grovt kronovirke i och för tillverkning av plankdimensioner och t\ingades därför stundom 

 att rent av överbetala kronovirket. På denna fråga inverkade också det förhållandet, att 

 inköpsföreningarna i Norrland förbundit sig att vid inköp av upphugget virke betala efter 

 vissa fastställda prisnotor, i vilka priser för de olika tumtalen fixerats utan skillnad för olika 

 kvalitéer. ] )et bättre virket kom härigenom att pä rot betalas högre. 



Allt virke, som skulle upphuggas, borde beträffande Norrland redan före avverkningen 

 utbjudas. Man kunde då, om tillfredsställande anbud ej erhölles, överhålla detsamma till 

 ett annat år Om virket utbjödes, först då det framkörts till vattendraget, måste det ofta 

 säljas till dåliga priser för att ej förfaras. Det föreslogs, att man för undvikande härav 

 borde inrätta timmermagasin vid älvmynningarna, vilket dock ansågs komma att stöta på 

 stora praktiska svårigheter. Överjägmästare Welander framhöll, att t. o. m. i mell. Norr- 

 lands distrikt vore avsättningsförhållandena stundom dåliga, varför virke ibland måste säljas 

 till underpris. Staten borde därför bygga förädlingsverk. 



Som ett medel till virkesprisens höjande hade försökts slipersavverkning i Norrland. 

 Sådana avverkningar hade tidigare gett god vinst, men under sista åren hade prisen betyd- 

 ligt sjunkit, sedan enskilda skogsägare satt i gång omfattande slipershuggningar. Järnvägs- 

 frakterna lade hinder i vägen för slipersförsäljning frän Norrland till södra Sverige. Inom 

 Bergslagsdistriktet hade företagna provsågningar visat, att sliperssägning ej gav lika högt 

 netto som försägning till plank och bräder. 



I fråga om statens virkesförädling framhöll!^ frän övre Norrland, att såg\'erksbolagens 

 köpförmåga med den avverkning, som nu skedde frän kronans skogar, därstädes vore mättad, 

 samt att följaktligen höjning i avverkningen ej kunde ske, utan att kronan anlade förädlings- 

 verk. 



Som ett medel att höja virkespriserna framhölls, att man borde förhindra, att ortsspeku- 

 lanterna inom ett visst vattensystem genom att uppdriva flottningskostnaderna de år, mera 

 avlägsna virkesköpare uppträtt pä marknaden, avskräckte dessa från vidare inköp. Överjäg- 

 mästare Welander framhöll såsom den viktigaste punkten i denna fråga, att avverkningen av 

 gammal skog höjdes. 



Sist behandlades frågan om inrättande av fasta skogsarbetaretorp i Norrlandsskogarna och 

 den betydelse, som denna sak hade för skogsavkastningens höjande. Meningarna voro i 

 denna punkt ganska delade. Det framhölls, att tillgång pä kunniga skogsarbetare bleve 

 nödvändig i den mån kulturer, beståndsvårdande huggningar m. m. började utföras å Norr- 

 landsskogarna. Av odlingslägenhetsinnehavarna hade man ofta föga nytta, enär de ej kunde 



