SKOGSADMINISTRATIONEN. 241 



tilllörbindas att arbeta å skogen. A andra sidan måste det erkännas, att dessa likväl repre- 

 senterade en %-iss arbetskraft, samt att odlingslägenhetema blevo billiga tor staten (750 kr. 

 1 byggnadsbidrag, medan en tullständig skogsarbetarebostad, om virkesvärdet inräknades 

 jämte odling, droge en kostnad av mellan 7,000 och 1 5. 000 kronor. Då endast obetydliga 

 arrenden kunde påräknas för deras torp. bleve denna arbetskraft mycket dyr, även om de 

 i kontrakten stadgade ackords- och dagsverk^nrisen kunde hällas tämligen moderata. 



III. Utarrendering av jakten på kronoparkerna. 



Detta ämne hade upptagits, tor att man från början skulle överenskomma om enhetliga 

 principer ^^d kronoparksjaktens utarrendering. I enlighet med av K. Maj:t givna bestäm- 

 melser skulle kronoparksjakten å småvilt få utarrenderas, då det kunde anses ^överensstämma 

 med god jakt\ård och i ö\Tigt lämpligen böra ske». Domänstjrelsen hade alltså i sin hand att 

 avgöra, om jakträttsansökningar borde beviljas eller ej, och det vore av vikt att få fastställt, när 

 och av vilka orsaker avslag skulle givas. Ringa vilttillgäng ansågs vara tillräcklig orsak. 

 Vidare borde man ej godtaga allt tor låga anbud. 6 öre pr. år och har borde vara minimum 

 ätmirstone i landets södra delar. Under diskussionen framhölls, att domänstyrelsen mänga 

 gånger hade svårt att bedöma dessa ärenden, varför revirfö^^ altarna i sina yttranden över 

 jaktärendena borde giva utförliga rapponer om viltrikedom, belägenhet m. m. samt lämna 

 bestämda till- eller avstyrkanden. Vidare borde revir förvaltarn a i framtiden noga iakttaga, 

 om jaktarrendatorema pä något sätt missbrukade sina rättigheter, så att nödig rättelse skulle 

 kunna erhållas och jakträtten, om sä erfordrades vid kontraktstidens slut, indragas. 



Beträffande kronojägamas ställning till jaktarrendena framhölls, att de kommo att lida 

 ekonomisk torlust genom att berövas rovdjursjakten, vilken genom rävskinnens värde samt 

 skottpengarna ej vore utan betjdelse. Man borde därför så vitt möjligt söka bibehålla 

 kronojägama vid deras rovdjiu^jakträtt. I detta sammanhang uttalades den farhågan, att 

 jaktarrendatorema skulle komma att mot kontant erkänsla i stor omfattning vid jakterna använda 

 sig av kronojägarnas lokalkännedom och därigenom inkräkta på deras arbetstid i tjänsten. 



I fråga om högdjursjakten visade erfarenheten från utlandet, att vid jaktarrenden stam- 

 men särskilt av rådjur stundom uppdri\-its till den grad. art omfattande viltskador åstad- 

 kommits. Mot arrendeperiodens slut brukade stammen däremot vara jTterligt decimerad. 

 Det framhölls emellertid, att så för när^-arande ej kunde bli förhållandet i Sverige, enär hög- 

 djursjakten här blott finge upplåtas för ett år i sänder. 



IV. Kronojägarnas jakträtt. 



Sedan genom k. kungörelsen om tillgodogörandet av kronans jakträtt den 8 nov. 191 2 

 kronojägama ägde på samma villkor som jägmästarna efter domänstyrelsens för varje fall 

 givna tillstånd erhålla jakträtt å kronans skogar, hade en stor mängd framställningar härom 

 inkommit till domänstyrelsen. Man hade nu upptagit detta ämne på överläggningsprogram- 

 met för att enhetliga grunder skulle kunna tillämpas \"id upplåtandet av jakträtts åt krono- 

 jägama. I a\-vaktan härpå hade sådan rätt stundom blott beviljats för kortare tidsperiod. 

 Rent avslag hade av domänstyrelsen blott gi\"its, när den kronopark. vara jakträtts sökts, 

 haft för liten areal. Under diskussionen framhölls, alt det vore svårt att utfärda generella 

 bestämmelser, utan måste man i varje särskilt fall ta hänsyn till sökandens kvalifikationer, 

 vilttillgång m. m. Även uttalades den farhågan, att jakträtten skulle ta allt för stor tid från 

 kronojägarens tjänsteutö\Tiing. Kronojägaren vore ej numera bevakare. utan hu\-udsakligen 

 arbetsledare, och hans personliga närvaro fordrades ständigt å arbetplatsema. Härjämte kunde 

 det tänkas inträffa, alt å kronoparkema bosatta kronojägare kunde komma att gå tor hårt 

 åt vilttillgången därstädes. Kontrollen häröver vore svår, och kunde endast vinnas, om 

 kronojägare blott beviljades jakträtt i förmans sällskap. Häremot framhölls emellertid, att 

 riksdagen föreskrivit samma jakträtt för jägmästare och kronojägare, och någon jämkning 

 häri borde ej ske. Dä tillgången å skogsfågel mångenstädes vore i avtagande, ansågs lik- 

 väl, att kronojägama ej borde medgivas fri jakträtt å delta vilda, utan borde deras jakträtt 

 därå inskränkas till fönnans -ällskap. För hare skulle däremot inskränkning ej göras. 



V. Grunderna för upprättande av förslag till återbesättande av ledig krono- 



jägaretjänst. 



Kronojägareförbundet hade inkommi; :ill dumänstyrel<en med framställning därom, att 

 enhedigare principer måtte tillämpas i denna fråga, och hade ärendet därför nu upptagits. 

 De nuvarande förhållandena vore ej heller tillfredsställande. Bäst vore, om man kunde la 

 en fi.\ meritskala till stånd. Enligt denna skulle dä pappersmeritema beräknas och de tre 



