SKOGSADMINISTRATIONEN. 243 



VII. Revirförvaltarnas närvaro vid syner å utarrenderade kronodomäner. 



Pä förslag av överjägmästare Gyllenkrok upptogs detta ämne. Man enades om, att revir 

 för\altarna i större utsträckning än nu borde anhålla hos Kon. Befallning5haf\-ande att fa 

 när\-ara vid dessa syner, särskilt där skogen hade blivit från arrendet undantagen. 



VIII. Grunderna för utarrendering av lägenheter å kronoparker, särskilt 

 med hänsyn till att ett stort antal arrendekontrakt gå ti» ända den 14 



mars 1915. 



Överjägmästare Wallmo, som hade föreslagit, att denna fråga skulle upptagas, framhöll att 

 man borde söka fa till stånd möjligast enhetliga grunder, när en stor mängd nya arrende 

 avtal skulle uppgöras till den 14 mars 1915. Ämnet borde skärskådas, huvudsakligen ur ne 

 danstäende fyra synpunkter. 



1" Bör man vid arrendekontraktens uppgörande utgå från ett efter orten nonnalt arrende- 

 belopp och samtidigt bestämma dagsverks- och ackordsprisen till normal storlek, eller bör 

 man, som hittills huvudsakligen skett, sätta arrendena låga, men kompensera detta med låga 

 arbetspris? Denna sistnämnda form för arrendeupplåtelse misstolkades ofta och vållade miss- 

 nöje kos torparna, som förmenade sig arbeta för underbetalning. 



2) Bör ackordspriset vara beräknat efter normalt dagsverkspri- och medelprestation, eller 

 bör det sättas relativt högre än dagsverkspriset för att uppmuntra till ackordsarbete? 



3) Bör dagsverkslönen ersättas med timpenning? 



4) Bör vid arrendebeloppets bestämmande hänsyn endast tagas till arealen inägojord, eller 

 böra jämväl andra förmåner såsom skogsbete, vedbrand, bostad m. m. medräknas? 



Under diskussionen om dessa punkter framhölls, att dagsverkslönernas ersättande med tim- 

 penning vore en vansklig sak, som kunde leda till konflikter med arbetarna, fordran på maxi- 

 malarbetsdag m. m. Overjägmästare Wallmo påyrkade, att en grundprisnola för olika slag af 

 dagsverken borde uppsättas, och därefter modifikationer i arrendebeloppen göras för ortsför- 

 hållandena på varje skog. Häremot framhölls, att redan på samma skog kunde och borde 

 arbetspriserna vä.xla allt efter avstånd till arbetsplatsen m. m. Overjägmästare Gyllenkrok 

 ansåg, att man vid fixerandet av priserna i kontrakten jämväl borde ta hänsyn till vederbö- 

 rande torpares personliga duglighet, ålder m. m. Häremot invändes emellertid, att ett sådant 

 förfarande skulle försvåra transport av arrendekontrakt; i praktiken kunde man endast skilja 

 på mans- och hjonedagsverken. Den svåra frågan om dagsverksprisens bestämmande komme 

 man emellertid ifrån genom att i största möjliga utsträckning införa ackordsarbete. För att 

 egga fliten, föreslogs, att man skulle höja priset exempelvis med 10 %, sedan en viss arbets- 

 prestation fullgjorts. Overjägmästaren Edelstam meddelade, att pä södra distriktet hade 

 stundom använts timpenning med fixerat timantal. För att locka till ackordsarbete hade tim- 

 prisen sänkts 20 % under traktens normala industripris. 



Byråchefen Örtenblad påpekade, att i sådana saker, som berörde sociala spörsmål, finge 

 man \ara försiktig. Omnämnde, att i Österrike erfarenheten visat, att man haft mycket svårt 

 att av arbetare, som haft bostäder, vilka de genom kontrakt tillförsäkrats för viss längre tid, 

 erhålla arbete ö>"er den stipulerade minimiprestationen. Man borde bibehålla viss avgäld 

 för bostaden samt använda ackordsarbete i största möjliga utsträckning. 



Överjägmästare Welander framkastade frågan, huruvida man ej borde dra in den fria 

 \edbranden, samt låta toqiama köpa sitt husbehovsvirke. Från flera håll anfördes härvid, 

 att jordbruksarrendatorema pä kronodomänema ej borde ha fritt husbehovsvirke. Dessa voro 

 vanligen slösaktiga med bränslet och hade i övrigt ej att taga befattning med skogen. Annor- 

 lunda vore förhållandet med torparna. Dessa arbetade på skogen. Förmenades de fritt 

 bränsle, låge häri en frestelse till oärlighet, som vore mycket svår att kontrollera. I allmänhet 

 utgjordes torparnas bränsle av ej säljbart virke. Det skulle dessutom vålla stort be>vär att 

 uppmäta och försälja torpamas vedvirke i ett otal småposter. 



Byråchefen Giöbel föreslog, att de nya kontrakt, som uppgjordes från 14 mars 1915, 

 borde tagas pä olika långa tidsperioder, så att ej om viss tid åter alla kontrakt samtidigt 

 utlöpte. Man enades om att detta vore lämpligt med hänsyn till jägmästarnas och överjäg- 

 mästarnas arbete. Sålunda komme ej alla av- och tillträdessyner att infalla på samma ar. 

 Torparnas eget medgivande erfordras dock för denna sak. 



Härefter upptogs frägan om den sänkning i arrendebeloppet, som borde orsakas av att 

 torparna själva ägde husen på arrendelollerna. Det framhölls, att stora besparingar härigenom 

 gjordes för kronan bland annat på virke till byggnadernas underhåll. En avsevärd sänkning 

 av arrendebeloppen, ända till 50 %, borde därför kunna ske. 



