244 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Överjägmästare Welander önskade klargjort, huruvida arrendatorerna enligt § 7 i arrende- 

 lagen kunde tvingas att göra flera dagsverken, än som erfordrades för arrendeavgäldens ut- 

 görande. Domänfiskalen, som för denna frågas besvarande tillkallades, meddelade, att sagda 

 paragraf endast avsåge, att ett bestämt antal dagsverken skulle i kontraktet fi.xeras ; detta antal 

 behövde dock ej begränsas till endast så stor mängd, som erfordrades för arrendeavgäldens 

 erläggande. 



IX. Böra lövträd i större utsträckning användas å statsskogarna i 



södra Sverige? 



Byråchefen Giöbel, som inledde denna fråga, erinrade om att skogsskötselns ändamål var 

 att producera största möjliga värde pr hektar. Det vore sannolikt, att avkastningen kunde 

 höjas från södra Sveriges skogsbestånd, om de ädla lövträden där infördes i större utsträck- 

 ning. Hittills hade blott björk och asp i större utsträckning förekommit i de sydsvenska 

 bestånden. Det kunde emellertid ifrågasättas, huruvida ej ek, ask och möjligen alm borde 

 i större utsträckning införas. För eken funnes å södra Sveriges lermarker mångenstädes goda 

 lokaler. Asken vore ett framtidsträd, som kunde ge mycket god avkastning, om den blott 

 infördes i så pass stor skala, att vid försäljning åtminstone en eller två järnvägsvagnar åt 

 gången kunde avyttras. Redan nu hade man erhållit pris av 70 kr. pr kbm. för rundvirket 

 fritt järnvägsvagn i längder mellan 3 och S fot. Den fordrade myllrik, fuktig, gärna av 

 vatten översilad samt helst kalkhaltig jordmän. Vid foten av sluttningar, där lundvegetation 

 funnes, borde asken försökas. Den skulle ej uppdragas i upphuggna luckor, enär den är 

 frostöm, utan under skyddsbeständ av exempelvis ljushuggen gran. Plantering vore dyr; 

 man borde i stället använda bredsådd på för\'intern pä den första snön. Fröet låg oftast 

 över ett är före groningen. Askbeståndets avkastning vore närmast att jämföra med björkens 

 i kubikmassa. Omloppstiden borde ej sättas högre än 80 å 100 år, enär virket vid hög 

 ålder försämrades. Ett 80- ä lOO-ärigt askbestånd ansågs hålla c:a 300 kbm. 



Björkens markförbättrande egenskaper förfäktades av överjägmästare Wallmo. 



Överjägmästare Barthelson trodde mindre på denna egenskap hos björken, men framhöll, 

 att man genom ett rationellt utnyttjande av björken kunde höja virkesavkastningen. A hyg- 

 gena, särskilt de brända, inställde sig alltid rikligt björkuppslag. Detta borde ej, utom möj- 

 ligen å ren tallmark, bortröjas, utan underkastas rationell vård med gallring och uppkvist- 

 ning. Granunden'äxt skulle då snart inställa sig. När granen vore cirka 30 är borde björ- 

 ken slutav\'erkas. Man finge på detta sätt två virkesskördar. Aspen kunde behandlas på 

 tämligen enahanda sätt som björken. Dock fordrade den mera omsorgsfull värd. Bestånden 

 finge ej göras för täta. Almen vore det absolut värdefullaste trädslaget, men gick blott på 

 kalkjord. Där eken uppträdde spridd i bestånden, borde den göras till föremål för individuell 

 vård. Den trivdes gott i björkhagarna. 



Byråchefen Giöbel framhöll häremot, att eken borde uppdragas i rena bestånd. Stode den 

 tillsammans med björk, komme den att vid björkens avverkning beklädas med vattenskott, 

 varigenom virkets kvalitet sänktes. 



X. Böra kronojägare få befogenhet att vid gallringar utstämpla även tim= 



merdugliga träd samt att verkställa utstämpling även av skadade men 



råa träd vid berednings» ochi rensningsliuggning? 



Denna fråga hade väckts av överjägmästare Welander i anledning av föreskrifterna i punkt 

 97 av regi. föreskrifterna. 1 denna punkt bestämdes bland annat, att vid hjälpgallring i 

 bestånd, där timmerträd funnes, dessa, om de behövde borttagas, skulle utstämplas av jäg- 

 mästaren eller hans assistent. 



Överjägmästare Welander framhöll, att vid gallring i medelålders bestånd behövde, med 

 de små dimensioner, som nu vore pä timmer, mycket ofta timmerträd vid gallringen bort- 

 tagas. Dessa borde under jägmästarens överinseende kronojägaren fä stämpla. Stämplingen 

 borde ske i ett sammanhang och ej det grövre virket för sig och smävirket för sig. Jäg- 

 mästarna och assistenterna hunne ej med alt ensamma sköta denna sak. Visserligen kunde det 

 vara viss risk att öka kronojägarens stämplingsbefogenhet, men en av jägmästare utförd 

 stämpling med flera stämplarelag samtidigt vore ej mycket att föredraga framför en krono- 

 jägarestämpling. 



Överjägmästare Wallmo ansåg, att stämpling ej nödvändigt fordrade högskolebildning, utan 

 endast skogsblick, och borde därför kunna göras jämväl av kronojägare, dock under såväl 

 kronojägarens eget som jägmästarens ansvar. Kunde kronojägaren fä stämpla i ungskog, 



