SKOGSADMINISTRATIONEN. 245 



där felstämpling kunde orsaka de svåraste skador för läng tid tramät. sä borde han även 

 kunna fa stämpla i gammal skog. 



Överjägmästare Barthelson framhöll, att nuvarande stämplingsmetod orsakade omgäng, 

 varjämte en del träd komme att överhoppas. Någon utvidgning av kronojägarens befogenhet 

 borde kunna göras under jägmästarens överinseende, samt om virket såldes upphugget. Vid 

 rotfbrsäljning komme nämligen uppskatcningstrågan till. Häremot invändes, att stämplingen 

 ur skoglig synpunkt vore lika viktig, vare sig rot- eller annan försäljning komme att ske. 

 Uppskattningen borde i varje fall ej lä göras av kronojägare. Utsträckning av kronojägares 

 befogenhet borde i övrigt endast förekomma vid verklig gallring. Ljushuggning och bläd- 

 ning måste alltid stämplas av jägmästare. 



Överjägniästare Wallmo påpekade, att pålitliga kronojägare borde kunna få stämpla jäm- 

 väl gallringsskog till försäljning, enär vid själva stämplingen numera endast erfordrades klav- 

 ning. Efter Jonsons avsmalningstabeller kunde jägmästaren ä tjänsterummet verkställa kube- 

 ring, om han blott vid besök i skogen bedömt höjd- och formklasser. 



Man enades om, att § 97 borde omformuleras på följande sätt: >I fråga om hjälpgallring 

 må jägmästaren uppdraga ät kronojägare eller kronoskog\"aktare, om han prövas vara därtill 

 duglig, att utstämpla eller, där stämpling icke erfordras, pä annat sätt utmärka de träd, som 

 böra a\-verkas, dock under villkor, att jägmästaren lämnat vederbörande anvisning och själv 

 ansvarar för gallringens utförande. Likasä etc.; 



Beträffande kronojägares rätt att vid rensnings- och beredningshuggning stämpla torr- 

 skog, enades man om att denna rätt jämväl borde omfatta torkande skog. 



XI. Kronojigares befogenhet vid uppskattning av provträd. 



Ämnet hade upptagits för att fa utrönt, huruvida den enligt ^ 20 av gällande instruktion 

 kronojägare medgi\'na rätten att utstämpla träden pä ett till gränserna utmärkt trakthygge 

 jämväl kunde anses innebära rätt att genom uppskattning av provträd utröna de mängder av 

 olika sortiment, som kunde erhållas vid det stämplade virkets rotförsäljning. 



Av diskussionen framgick, att sådan rätt ej borde tillkomma kronojägaren. 



XII. Uppgörande av grundprisnota. 



Överjägmästare Welander hade föreslagit att. då tiden för beräknandet av förslagsprisen 

 ä auktions\nrket och granskningen av dessa beräkningar nu vore för kort, domänstyrelsen 

 skidle för de närmaste aren uppgöra en grundprisnota till ledning för jägmästarnas beräk- 

 ningar. I god tid före auktionerna skulle sedan ärligen lämnas uppgift om höjning eller 

 eventuellt sänkning av grundprisnotans priser. Då prisfluktuationerna från är till år ej änd- 

 rades proportionellt for de olika dimensionerna, borde virket kunna indelas i två eller tre 

 klasser, för vilka jämkning gjordes efter olika procentsatser. Byråchefen Ortenblad framhöll, 

 att den föreslagna förändringen endast komme att innebära, att en redan lämnad nota skulle 

 gälla intill dess nya bestämmelser utfärdades eller nödiga jämkningar meddelades. General- 

 direktör Fredenberg fann anordningen med grundprisnota för flera år ej vara fullt afiar?- 

 mässig. Det vore bättre, att domänstNrelsen varje är redan pä sommaren lämnade re%"irför- 

 tor\altama prisnotor med reservation för de jämkningar, som längre fram pä hösten kunde 

 behöva göras. Ändringar skulle pä detta sätt endast behöva göras for de prisförändringar, 

 som eventuellt inträffade under sensommaren och hösten. 



XIII. Under vilka olika förhållanden böra blädning och trakthuggning 

 tillämpas vid föryngringshuggning i gamla bestånd? 



Frågan hade väckts av överjägmästare Welander under motivering, att, sedan under de 

 senaste åren avsättningsförhållandena förändrats i stora delar av Norrland och numera i vissa 

 trakter vore lika gynnsamma som i södra Sverige, frågan om a\"verkningssättet bli%-it aktuell. 

 Då hittills mycket olika metoder använts vid stämplings- och indelningsförrättningarna, vore det av 

 vikt, att saken komme under diskussion. Det hade ej varit meningen att nu få till stånd strid 

 om trakthuggningens eller blädningens principiella företräden, utan man borde endast disku- 

 tera frågan om vilken form av förjngringshuggning, som för Norrland vore lämpligast. I 

 de gamla bestånden vore blädningen olämplig; en starkare form av föryngringshuggning 

 borde där användas. Härigenom komme även a^"^■erkningen att koncentreras, kostnaderna 

 att nedgå och avkastningen alltså att bliva större än vid blädning. Vidare kunde hyggena 

 inläggas a karta och kulturåtgärdema bättre kontrolleras. I ett flertal över skogen spridda 

 blädningsluckor vore det svårt att över\aka såväl erforderlig utvidgning av luckorna som 



