248 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



rörande förhållandet mellan höjd och produktionsförmåga finge reda pä de erhållna talens 

 inbördes relation under olika klimatiska förhållanden. På mycket unga träd vore det svårt 

 att bedöma markens godhet efter höjdtillväxten, enär denna ofta ej växlade mycket på olika 

 goda marker. Sattes den normerande åldern däremot till 50 år vid brösthöjd, komme man 

 ifrån en del abnorma förhållanden såsom t. ex. trädets undertryckning under dess första 

 växttid. Använde man än högre ålder, exempelvis 1 00 år, bleve resultatet än säkrare, men 

 till följe den i mellersta Sverige övervägande mängden yngre skog tvingades man att där 

 sänka åldersgränsen, för att erhålla tillräckligt övningsmaterial för ögat. 



Jägmästare Jonsson framhöll, att ett bestånds produktion kan växla mellan o och 10 kbm 

 pr har. Inom dessa gränser kunde ett flertal bonitetsklasscr inrymmas, och man måste 

 därför göra sammanfattning i vissa grupper, exempelvis med i a 2 kbm:s produktionsskillnafl 

 pr har. Beträffande frågan, huru man liäst skulle igenkänna de olika klasserna, hade man 

 på skogsinstitutet kommit till den upjjfattning, att några objektiva grunder därför nu ej kunde 

 givas. Bäst vore att använda beståndets medelhöjd i förhållande till dess ålder. Grundytan 

 pr har växlade vid normal slutenhet obetydligt och till formtalct behövde man ej ta hänsyn, 

 varför höjden blivit ett uttryck för kubikmassan och således för produktionsförmågan. 



Overjägmästare Wallmo ansåg den nu föreslagna ordningsföljden i bonitetsgraderna olämplig. 

 Man borde ej kalla bästa bonitet I, ty denna början vore svårbestämd, utan börja med sämsta 

 bonitet, där produktionen vore o och sedan gå uppåt. Vore villig gå med på, att i framtiden 

 sådan indelning gjordes, att varje bonitetsgrad svarade mot viss produktion pr har. Detta 

 vore emellertid ett framtidsmål. Nu fordrades vissa normer att följa. Påyrkade därför, att ett 

 exempelvis 3 meter högt 50-årigt träd såväl i Norrland som Skåne borde hänföras till bonitet 3. 

 I framtiden finge man sedan inrangera dessa höjdklasser i efter klimatet lämpliga bonitets- 

 grader. Vid utväljandet av provträden finge man se till att fä ett träd som svarade mot 

 beståndets medeltal. 



Jägmästare Jonson framhöll, att med den stora variation, som i beståndet funnes både 

 uppåt och nedät från medelhöjden vore det vanskligt att bestämma boniteten efter godtyck- 

 ligt valda 50-äriga träds höjd. Beträffande förslaget att kalla sämsta bonitet I och sedan gä 

 uppåt framhölls, att denna metod i praktiken aldrig användes i utlandet. All nytta vi kunde 

 ha av utomsvenska avkastningsundersökningar försvunne, om vi ensamma kastade om systemet. 

 Beträffande frågan, huru tätt bonitetsklasserna borde läggas, hade man i utlandet nöjt sig 

 med 5 klasser. Flera klasser hade emellertid ansetts nödigt i Sverige som ett helt, ty på 

 Norrland skulle eljest komma blott i ä 2 klasser. 



(Jverjägmästare Wallmo framhöll, att den av honom skisserade metoden använts vid Värm- 

 landstaxeringen, och erfarenheten därifrån hade visat, att man varit på rätt väg. De gjorda 

 bonitetsbestämningarna hade stämt väl överens med det bestämmande av markboniteten, 

 som man med ledning av markbetäckningen gjort. Detta vore en kontroll på, att större 

 felbedömningar ej ägt rum. Talaren ville i övrigt icke göra invändning mot den av jäg- 

 mästare Jonson förfäktade meningen, att höjden icke vid en viss, utan vid skilda åldrar 

 borde tagas till utgångspunkt. Han hade endast velat betona, att höjden måste medtagas i 

 beräkningen. 



I fortsättningen av den långvariga diskussionen om detta ämne framhölls från flera häll, 

 att särskilt i de i många avseenden abnorma norrlandsskogarna, vore det mycket vanskligt att 

 bestämma boniteten efter höjden vid viss ålder. Sålunda vore skogen ä stora områden så 

 gammal, att lämpliga undersökningsträd ej kunde erhållas, även om den fixa åldern 

 sattes betydligt över 50 år. Överjägmästare Welander uttalade sig under diskussionen för 

 en provisorisk utredning genom institutets eller försöksanstaltens försorg rörande höjdernas 

 förhållande till boniteterna. 



XVIII. Sättet för upplåtande av odlingslägenheter och i vad mån det kan 



vara möjligt att i orterna få till stånd en snabbare behandling av dylika 



ärenden, än vad hittills 1 vissa fall skett. 



Detta ämne hade uppsatts till diskussion för att man skulle kunna fä utrönt, huruvida det 

 tekniska förfaringssättet vid upplåtande av odlingslägenheter skulle kunna förändras i syfte att 

 dessa ärenden skulle kunna snabbare behandlas, jämlikt kungl. brev den 4 nov. 19 12 

 hade domänstyrelsen ålagts vidtaga åtgärder för underlättande av upplåtande av odlingslägen- 

 heter. Styrelsen hade i anledning därav utfärdat cirkulär om att vederbörande jägmästare 

 och assistenter skulle, i den mån tiden medgävc, undersöka och eventuellt kartlägga till 

 odling lämpliga områden, vilka ligga i närheten av kommunikationsled, eller, utan att vara 

 belägna intill odlad bygd eller kommunikationsled äro tjiinliga till odling, och vilkas upp- 



