250 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



ett förslag till ändrad lydelse av vissa paragrafer a\' det lagförslag, som beträffande lapp- 

 markerna framlagts av norrländska skogsvårdskommittén, och slutligen har föreningen sam- 

 manfattat speciell motivering m. m. till sitt förslag. 



Domänstyrelsen anser sig härmed först böra uttala \issa erinringar i anledning av tlen 

 föreliggande framställningens första del. 



A sidan 2 säges med full rätt, att trävaruindustriens verkliga intresse sammanfaller med 

 omsorgen om skogarnas bestånd och utveckling. Detta allmänna uttalande torde avse 

 att motivera föreningens framställning, och man kunde därav vänta, att hela framställningen 

 skulle bliva objektiv. Så är dock ej förhållandet. Det hade måhända därför varit lämpligt 

 att redan från början påpeka, alt varken den enskilde industriidkarens (trävaruexportföreningen 

 torde vara sammansatt av sådana antingen direkt eller såsom representanter för aktieägare i 

 bolag) eller den privata skogsägarens intressen sammanfalla med trävaruindustriens verkliga 

 intresse. Den enskilde industriidkaren synes i många fall om ock ej i regeln sträva efter 

 att oberoende av skogskapitilets bevarande under sin verksamhetstid erhålla största möjliga 

 \inst av sin affär, och det gives ett stort antal exempel på att han efter en längre eller 

 kortare tid dragit sig tillbaka från affären med ett dnrpå förtjänt kapital. Beträffande den 

 privata skogsägaren är även hans ställning till skogshushållningens intresse detsamma i fråga 

 om lappmarkernas skogar som rörande skogar ä andra trakter. Behovet av skogslagar är 

 ett uttryck för att dessa intressen icke sammanfalla. 



Dä föreningen därefter redogjort för gällande lagstiftning inom lappmarkerna och i Särna 

 socken i Dalarna, har angivits att bestämmelsen angående bevarande för framtiden av skogens 

 bestånd uppfattats så, att skogens virkesförråd icke finge minskas, (livetvis torde härmed 

 icke avses, att domänstyrelsen skulle haft denna uppfattning, enär det tvivelsutan är föreningen 

 bekant, att styrelsen, då anledning därtill förelegat, medgivit, att avverkningen finge 

 överstiga den normala för att fullmogen skog ej så länge skulle behöva sparas, att den av- 

 ålder eller "eljest toge skada. Möjligen skulle styrelsen i detta avseende kunna anses till och 

 med hava i vissa fall gått längre, än vad som stått i överensstämmelse med en sträng till- 

 lämpning av lagens stadganden. Den i sådant avseende gällande bestämmelsen i § 5^ ^^' 

 1894 års skogsordning gäller nämligen allenast de i § 53 av samma förordning omförmälda 

 områden ävensom kronoö^erloppsmarker och oavvittrade områden, men icke avvittrade och 

 med bestämda områden försedda skattehemman, rörande vilka skogens nyttjande är 

 begränsad genom nådiga förordningen den 29 juni 1S66. Hit höra bland andra de allra 

 flesta skattehemman inom lappmarkerna och i Särna socken med Idre kappellag. Även å 

 dessa har emelleriid sagda bestämmelse tillämpats, ehuru detta, vad styrelsens beslut angår, 

 skett med försiktighet. 



Extra avverkningar av övermogen och skadad skog hava i mycket stor omfattning före- 

 kommit å la])pmarkernas skogar efter utsyning av vederbörande skogstjänstemän. Särskilda 

 bestämmelser angående sådana avverkningar visade sig efter hand nödiga, varför dylika med- 

 delades i domänstyrelsens reglementariska föreskrifter av år 1895 under punkterna 86, 88 

 och 90. Det visade sig emellertid, att dessa bestämmelser icke voro ägnade att stävja miss- 

 bruk av rätien att avverka skadade och övermogna träd utan skyldighet att annat än i un- 

 dantagsfall avräkna avverkningen från skogens ordinarie avkastning. Därjämte hade § lOI 

 i skiftesstadgan erhållit en sådan tillämpning, att träd, som avverkades såsom ståndskogs- 

 likvid i samband med laga skifte, ej heller avräknades från den ordinarie avkasningen. 

 Domänstyrelsen föreskrev fördenskull den 27 januari 1903 vissa ändringar i bland andra 

 ovannämnda punkter samt bestämde även ett förfarande vid avräkning av efter ståndskogs- 

 likvid avverkade träd. Genom extra avverkning finge uttagas torra och vindfällda träd, som 

 icke ingått i laxeringen, ävensom vrakträd, stubbar, rötter, toppar och annat affall. Men 

 vindfalldes eller torkade träd, som ingått i taxeringen, skulle träden vid utsyningen anses 

 såsom ordinarie avverkning och avräknas från denna. Översteg därvid beloppet vad som 

 motsvarade en treårsperiod, skulle överskottet fördelas på en eller flera kommande treårs- 

 ])erioder efter vissa grunder. 



Verkningarna av de skilda bestämmelserna av är 1895 och år 190^ framträda oförtydbart 

 i jägmästarnas uppgifter om utsyningsbeloppen. Av intresse torde härvid vara att jämföra 

 lillämpningstiden för 181J5 års bestämmelser, nämligen 7-årsperioden 1896 — 1902, med en 

 7 årsperiod närmast därefter, sålunda åren 1903 — 1 goq. Vid jämförelsen kunna lämpligen 

 Västerbottens och Norrbottens län åtskiljas, enär föreskrifterna tillämpats olika inom de båda 

 länen, vilka utgjorde skilda öfverjägmästaredi-trikt till och med är 1 902, då den kritiska 

 sjuårsperioden slutade. 



Inom Västerbottens län omfattade utsyningarna å krono- och skattehemman under inskränkt 

 dispositionsrätt till skogen följande belopp nedanstående år: 



