252 SKOGSADMINISTRATIONEN, 



Jämföras, i fräga om Västerbottens län utsyningsbelojjjien under vardera sjuårsperiodeii, 

 finner man, att under åren 1896 — 1902 i medeltal utsynats för är 609,120 kubikmeter mot 

 460,789 kubikmeter pr ar under perioden 1903 — 1909, eller under förra perioden samman- 

 lagt 4,263,839 kubikmeter mot 3,225,523 kubikmeter under den senare. Den senare perio- 

 dens avverkning skulle alltså behöva ökas med i runt tal 32 % för att nå den förras belopp. 



För Norrbottens län utgör de under den förra och den senare sjuårsperioden utsynade 

 virkesbeloppen respektive 4,142,513 och 1,240,699 kubikmeter. Det senare beloppet skulle 

 behöva ökas med ej mindre än 234 % för att nä det förra. Även om en del av de stora 

 utsyningarna under den förra sjuårsjierioden varit förskottsutsyningar, som avräknats under 

 den senare, kan skillnaden härmed ej förklaras. Inom detta län har i följd av stora e.\tra 

 avverkningar under åren 1896 — 1902 utsyningen för avsalu överstigit den härför normala 

 med omkring 200 %. 



Dä nu skogspersonalen i båda länen haft samma föreskrifter att tillämpa vid utsyningen, 

 borde resultaten blivit närmelsevis lika, därest ej särskilda förhållanden föranlett avvikelser. 

 Sådana särskilda förhållanden hava visserligen funnits, i det att genom starka stormar under 

 åren 1899 och 1900 en stor mängd skog vindfälldes. Men så skedde inom båda länen. 

 Skogspersonalen har alltså på olika sätt tillämpat gällande bestämmelser, vilket huvudsakligen 

 gällt föreskrifterna angående den extra avverkningen. 



Även i Särna socken med Idre kappellag utsynades under sjuårsperioden 1896 — 1902 en 

 stor mängd övermogen och skadad skog utöver skogarnas beräknade ordinarie avkastning. 



De belopp, som utsynas å nu ifrågavarande skogar, bliva ej av styrelsen kända förr än 

 året efter det, då de utsynats. Först sedan beloppen under några år granskats och för skilda 

 distrikt jämförts med varandra, kunde därav dragas den slutsats, att föreskrifterna måste 

 skärpas. 



Givetvis har virkesförrådet minskats genom dylika höga a\"\'erkningar. 



Det möter dock nu svårighet att påvisa i vilken grad så skett. Inom en del av Norr- 

 bottens läns lappmarker är minskningen emellertid allt för påtaglig för att ej trävaruexport- 

 föreningen skulle kunnat förvissa sig därom, i händelse dess undersökningar omfattat även 

 dessa delar av lappmarken. Inom samma områden har konstaterats en efter avverkningen 

 ökad benägenhet för uttorkning av ett antal träd inom beständen, vilken företeelse icke kunnat 

 sättas i direkt förbindelse med överärighet hos de utdöende träden. Det egendomliga för- 

 hållande synes föreligga, att beståndens mottaglighet för uttorkning blivit störst, där man 

 mest avvikit från uthållighetsprincipen. Dock har man, så vitt till styrelsens kännedom 

 kommit, ingenstädes gått så långt, att under en skogsindelningsperiod 75 % av skogarnas 

 virkesmassa utsynats. Helt visst skulle detta inneburit en stor fara för de därefter kvarva- 

 rande resterna av bestånden. 



Föreningen har å sid. 3 av sin skrift gjort det allmänna uttalande, att när man på oväxt- 

 liga skogar tillämpar uthållighetsprincipen såsom huvudgrund för a\'verkningens beräknande, 

 avverkningens storlek skulle minskas i samma mån som skogen vore dålig. Detta uttalande 

 innebär ett påtagligt misstag. Om en skog, vars virkesmassa uppginge till 10,000 kubik- 

 meter, utgjordes av bestånd, vilkas tillväxt praktiskt sett upphört, antag exempelvis att till- 

 växtprocenten nedgått till 0,2 % skulle dock årliga huvudavverkningen med 1 60-årig om- 

 loppstid utgöra -' = 125 kubikmeter, medan skogens årliga tillväxt uppginge till allenast 



80 

 20 kubikmeter. Dylika extrema förhållanden motiverade därjämte en avsevärd förhöjning av 

 avverkningsbeloppet, i den mån så kunde äga rum utan fara för att genom för stark av- 

 verkning utsätta den därefter kvarvarande delen av skogen för skador. Höjdes det angivna 

 beloppet med 60 % , komme det att uppnå till 200 kubikmeter pr år eller 2 % av virkes- 

 förrådet, sålunda tio gånger mera än skogens årliga tillväxtbelopp. Därest för skogsvårdens 

 främjande och tillväxtens höjande föravverkningar av smärre träd vore motiverade, kunde 

 avverkningsbeloppet än ytterligare höjas. Vore skogsbestånden och åldersklasserna däremot 

 normala, skulle virkesförrådet sannolikt vara lägre, antag 8.000 kubikmeter. Med samma 

 omloppstid bleve årsavkastningen 100 kubikmeter, vartill komme föravverkningar med ett 

 belopp, som vore beroende bland annat av den minimidimension ä virke som ä skogen 

 kunde med vinst avverkas. Inom lappmarkernas i regeln glesa bestånd äro föravverkningar 

 i skogsvårdens intresse föga givande. De må dock i förevarande fall beräknas hava givit 

 ett så högt belopp som 25 % av den ordinarie avverkningens. Hela årsawerkningen upp- 

 ginge alltså till 125 kubikmeter eller 1,56 % av virkesförrådet. 



Uthållighetsprincipen har ej hänsynslöst tillämpats ä lappmarksskogarna. Med fastat av- 

 seende på förhållandena å varje skog har höjning av det beräknade avkastningsbeloppet ägt 

 rum antingen genom extra avverkning eller genom procentförhöjning, allt i syfte att över- 



