SKOGSADMINISTRATIONEN. 255 



värde i övrigt högst avsevärt höjts. En god avkastning från skogen erbjuder nämligen 

 större möjlighet för den eller dem, som övertaga hemmanet, att efter hand lösa ut sina 

 medar\ingar. än annan obestämd avkastning från hemmanet. Föreningen synes varit så 

 angelägen om att klandra det bestående, att även förhållanden, som påtagligen skulle med- 

 föra ökade svårigheter, framhållits såsom bättre än de nuvarande. Det är likväl möjligt, 

 att föreningen antagit, att hemmansägarna skulle komma att till sina arsingar lämna ej blott 

 hemmanet utan därjämte kontanta tillgångar. Erfarenheten visar dock, att lappmarksbonden 

 i regeln ej kan bevara sådana, utan på längre eller på kortare tid, vanligen det senare, 

 förbrukar dem. En kraftig a^■^•erkningspolitik för lappmarkens skogar enligt föreningens 

 förslag vore tvivelsutan ej till gagn, utan snarare till skada för den jordbrukande befolk- 

 ningen. Den vore ock till skada för skogarna. Vilken garanti finnes för att ej bestånden, 

 sedan de starkt utglesats, skulle i ökad grad avtorka? Att de skulle komma att i hög grad 

 ramponeras av fjällvindarna, lider intet tvivel. 



Föreningens påstående, alt inom lappmarksskogama tora%-verkningar skulle kunna ske till 

 ungefär samma belopp som sluta%-^erkningens, innebär ett uppenbart förbiseende av dessa 

 skogars beskaffenhet. De äro nämligen i regeln redan tilltorene så glesa, att föra\-v"erk- 

 ningen icke eller allenast i ringa grad kan förvaras. Det är sålunda absolut orätt att 

 beräkna dessa abnorma skogsbestånds avkastning enligt norraalavverkningsprincipen till 2.67 

 procent. 



Föreningens exempel på taxationsundersökningar sakna ej intresse, ehuru de givetvis 

 ej kunna vara uppställda med anspråk på att utgöra en standardtyp för dylika arbeten 

 med i fråga om vissa abnorma fall. Vad som anfores beträffande sparsamhet med virke 

 for husbehov är beaktansvärt. Det är visserligen sagt många gånger förut, men kan ej för 

 ofta upprepas. 



Vid utsyningen måste enligt föreningens mening tillses bland annat, att de bestånd, som 

 icke under närmaste tid skola sluta%"verkas, bliva reglerade till lämplig slutenhet, varjämte 

 virket måste uttagas på sådant sätt, att förluster genom stormtallning och torka undvikas. 

 Häri far domänstyrelsen till alla delar instämma, synnerligast som dessa synpunkter allt 

 hitintills ansetts böra vara ledande för skogshushållningen. Men med tillämpning av dylika 

 principer synes ett genomförande av föreningens avverkningspolitik vara oförenligt. 



Beträffande föreningens förslag angående skogskulturer och deras omfattning har sty- 

 relsen den uppfattning, att efter a\-\erkning på sätt föreningen ifrågasatt, skogsodling rvivels- 

 utan bleve nödig i mycket stor utsträckning, men att någon säkerhet likväl ej funnes for 

 att återväxten därmed vore betr)-ggad. Hittills uUorda skogskulturer inom lappmarkerna 

 hava nämligen i många fall givit mycket nedslående resultat. Det synes fördenskull inne- 

 bära en fara att i stor omfattning ordna avverkningen så, att återväxten måtte baseras på 

 skogsodling. Detta bör åtminstone ej ske, förr än säkra erfarenheter vunnits därom, att 

 man på sådant sätt kan nå det mål som eftersträvas. Kan så ej ske, måste a\-verkningen 

 ordnas enligt andra principer. Hinills sträcker sig erfarenheten i fråga om lappmarkerna 

 knappast längre, än att man med framgång kan underhjälpa och främja den metod fÖr sko- 

 garnas föryngring, varav naturen under årtionden betjänat sig och där\-id såsom slutresidtat 

 lämnat oss de skogsrikedomar, som vi nu exploatera. Därvid är vårt hopp, att framtidens 

 skogar skola bliva vackrare än de nuvarande. Men allt för mycket få vi dock ej hoppas 

 kunna a\-vinna den karga naturen, särskilt ej i närheten av fjällgränsen. En stor del av 

 lappmarksskogama hava visserligen ej fjällskogstyp, men de böra dock ej likställas med 

 övriga skogar i Norrland och Dalarna. I föreningens parallell mellan stalsskogar och lapp- 

 marksskogar å sid. 18 har ett sådant likställande delvis skett. 



Föreningen ser ingen framtida fara genom konsekvenserna af sitt förslag vare sig lör 

 trävaruexporten eller för lappmarksbefolkningen. Ehuru domänslyrelsen icke tilltror sig för- 

 mågan att klart bedöma de förhållanden, som skulle inträda omkring 40 år härefter, om 

 föreningens avverkningspolitik genomfördes, torde man dock kunna våga uttala det påstå- 

 endet, att det tvivelsutan vore en fördel för trävaruindustri, export och befolkning, om lapp- 

 marksskogarnas avkastning 40 år härefter icke bleve väsendigt mindre, än vad deras avkast- 

 ning nu lämpligen bör vara. Med berätt mod torde man ej böra beröva de träförädlande 

 industrierna möjlighet att framgent i samma mån som för när^•a^ande främja nationens 

 ekonomi. 



Föreningens fÖrsljig till ändring av skogsvårdskommitténs lagförslag angående uts)ming 

 å enskildes skogar i Västerbottens och Norrbottens läns lappmarker refererar sig till den i 

 det föregående omnämnda motiveringen och avser I, 2 och 7 paragraferna. 



