256 SKOGSADMINISTRATIONEN. 



Den betydelsefullaste ändring av kommitténs I §, som af föreningen ifrågasatts, ligger 

 däri, att icke barrträd, vare sig friska eller torra, med undantag dock i fråga om nedfallaa 

 torra träd, skulle få fritt avverkas för husbehov. Husbehovsrätten skulle sålunda begränsas 

 att omfatta lövskog samt av barrträd allenast stubbar och rötter jämte torra vindfallen. I 

 regeln torde visserligen detta vara för hemmanens bränslebehov tillräckligt, men sådana 

 fall förekomma dock, då bränslebehovet ej skulle kunna fyllas på dylikt sätt och i följd 

 därav utsyning av barrskog för ändamålet äga rum. Endast efter utsyning kunde hemmans- 

 ägaren avverka barrträd till gårdens behov av hässje- och stängselvirke, byggnads- och 

 sågtimmer m. m. Domänstyrelsen vägar ej förorda en dylik begränsning av hemmansäga- 

 rens rätt att för husbehov använda sin skog, men får uttala den förhoppning att sparsamhet 

 med skogens användande för husbehov må kunna framkallas på upplysningens väg, i den 

 mån sådan sparsamhet icke föranledes därav, att hemmansägaren därigenom bereder sig 

 förmånen att erhålla ökad utsyning av skogsprodukter för avsalu. Det stigande virkesvärdet 

 torde i detta avseende påverka hemmansägaren. 



Föreningens förslag rörande samma § I innehåller ock en vidgad rätt, då förslaget 

 jämföres med det av domänstyrelsen avgivna, i det att lövskog skulle få fritt avverkas ända 

 upp till barrträdsgränsen, medan enligt styrelsens förslag bestämmelsen skulle gälla odlings- 

 gränsen. Styrelsen kan ej heller förorda detta föreningens förslag och får med avseende 

 härpå åberopa motiveringen i sitt underdåniga yttrande angående lappmarkslagen den 7 

 juli 1913. 



Slutligen får styrelsen erinra, att föreningens förslag till § 1 ej synes vara fullt tydligt 

 avfattat. Därav synes nu kunna framgå, att hemmansägaren skulle kunna ej blott för går- 

 dens behov använda utan även utan föregående utsyning försälja lövträd, stubbar och 

 rötter samt nedfallna torra barrträd, vilket sannolikt ej varit meningen. 



§ 2. 

 Föreningens förslag utgör en schablon, varefter i första hand avverkningen å alla lapp- 

 markernas hemmansskogar skulle ordnas. Bestämmelserna, därest de över huvud taget 

 kunna böra vinna tillämpning å någon skog i lappmarken, höra ej hemma i en lag utan i 

 en hushållningsplan. De speciella bestämmelserna i en sådan plan hava ingalunda erhållit 

 någon snäv begränsning genom den allmänt hållna lydelse, som norrländska skogsvårds- 

 kommittén givit denna paragraf. Det nu sagda gäller även, vad paragrafen innehåller om 

 kultur och torrläggningsåtgärder. Härvid kan tillika den fråga uppställas, varför bestånds- 

 vårdsåtgärderna begränsats till allenast dylika arbeten. Domänstyrelsen får på det allvarli- 

 gaste avstyrka föreningens ifrågavarande förslag. 



§ 7- 

 Föreningens förslag till § 7 innehåller i sin första punkt skogsvårdskommitténs § 7. 

 Övriga punkter i paragrafförslaget äro nya och hänföra sig till vad föreningen föreslagit i 

 § 2. Domänstyrelsen anser sig ej kunna förorda dessa punkter utan fasthåller vid sitt den 

 7 juli 1 91 3 avgivna underdåniga förslag till lydelse av bland annat denna paragraf. 



Den speciella motiveringen till föreningens förslag innehåller intet av särskild vikt. Sty- 

 relsen får dock erinra därom, att ifrågasatt rätt till avverkning av stående barrträd för hus- 

 behov endast efter utsyning innebure en avsevärd inskränkning, även om utsyning för hus- 

 behov skulle ske kostnadsfritt. Det är svårt för en hemmansägare att i detalj fixera, vad 

 han under tre år kan behöva använda till husbehov särskilt av smärre dimensioner till stör 

 och gärdsel m. m. Behöver en hemmansägare mera, än vad som utsynats för husbehov för 

 tre år, skall han antingen begära e.xtra utsyning för ändamålet eller ock köpa virke, om 

 sådant finnes till salu å orten. Den ifrågasatta begränsningen torde rent av kunna komma 

 att fresta hemmansägaren till lagbrott på sådant sätt, att han utom föregående utsyning av- 

 verkar virke till husbehov. Det är för honom lätt att utföra en dylik avverkning på sådant 

 sätt, att den ej kan upptäckas av den kontrollerande tjänstemannen. Lagen bleve alltså ej 

 i denna del effektiv. Visserligen måste under nuvarande förhållanden en beräkning göras 

 av det virke, som användes för husbehov för att fixera utsyningsbeloppet för avsalu. Detta 

 erbjuder i vissa fall rätt stora svårigheter. Men en utsyning av allt det virke, som å skogen 

 skulle få avverkas både till husbehov och för avsalu, kunde medföra än större svårigheter. 



Föreningens framställning slutar med ett uttalande mot vad domänstyrelsen föreslagit 

 beträffande skogslagarnas handhavande i fråga om lappmarkerna, nämligen att styrelsens 



