SKOGSADMINISTRATIONtX. 203 



I vad mån skogsstatens utsyningsarbete på enskild mark under I O-årsperioden 1 90 1 — 191! 

 undergått förändring, tillåter oss den föreliggande, bristfälliga statistiken ej att tiallt överblicka. 

 Däremot framgår av densamma klart och tydligt, att utsjTiingsbeloppen på kronoskogar och 

 ecklesiastika boställen efter hand blivit starkt förstorade; ökningen för dessa båda kategorier 

 utgör under perioden ej mindre än respektive 51 och 44 procent. Blott och bart inom de 

 skogar, vilkas avkastning tillföres statsverket, var den genomsnittliga, årliga avverkningen 

 pr revir under perioden 1910 — 1912 47,870 kbm. Medräknas alla de skogar, som även 

 efter en lösbrytning av de enskilda skogarna från revirförvaltningens uppsikt och kontroll, 

 slnillc komma att stå under hans förvaltning, blir motsvarande medeltal pr re\nr 51,741 kbm. 



Hur orimligt stor denna utsyningspost i själva verket är, inses därav, alt ^nd ett nyligen 

 i Tyskland hållet, stort skogsmannamöte, varvid bl. a. den lämpliga omfattningen av revir- 

 förvaltarens arbete dryftades, denne tjänsteman ansågs ej gärna gå i land med ett större år- 

 ligt utsyningsbelopp än 12,000 å 20,000 kbm., den ma.Kimala siffran dock blott under syn- 

 nerligen likformiga och extensiva forhållanden. I de 5 nordsvenska distrikten är redan nu 

 utsyningsbeloppet pr re%-ir 3 ä 4 gånger större, och likväl begär norrländska skogsvårds- 

 kommittén, utan att föreslå någon som helst revirdelning för kronosko^arnas vidkommande, 

 ej blott att a\-verkningama skola ytterligare ökas, utan också att de skola ske mindre scha- 

 blonmässigt och med större hänsynstagande till foryngringen än förut! Att kommittén här- 

 vidlag framställer, lindrigast sagt, oblyga anspråk på re\irförvaltningamas prestationsförmåga, 

 är uppenbart. 



Detta desto mera, som den anmärkta, starka ökningen i a\-\-erkningen från kronoskogama 

 ej blott beror på ett bättre tillvaratagande av mogen, överårig och torkad skog, utan också 

 till stor del faller på smådimensionema, kol- och framtor allt pappersmasseved, vilkas utsyning 

 ju kräver förhållandevis mer arbete än de grova dimensionerna. Att även dylikt smärre .virke 

 numera kan ekonomiskt tillgodogöras inom en mängd nordsvenska revir, även bland de s. k. 

 lappmarksre\"iren, är en ur skogsvårdssynpunkt ytterst betydelsefull omständighet, som över- 

 hu\"udtaget varit värd mera uppmärksamhet och utredning från norrländska skogsvårdskom- 

 mitténs sida. 



Av de i det föregående lämnade statistiska uppgifterna torde tillfyllest framgå, hur ofandigt 

 starkt statsskogsskötseln i Norrland ut^■ecklats efter är 1 901, varunder likväl — på några 

 obetydliga undantag när — den ordinarie försaltande personalen förblivit oförändrad, samt 

 hur orimligt stora arbetsprestationer, som enbart statsskogarnas skötsel redan nu kräver av 

 denna personal. Xär därför kommittén på sid. 177 i sitt betänkande uttrycker den förmodan, 

 att ett avlyftande av de bestyr, som re\"irför\-altningen f. n. har med de enskilda skogarna 

 i Norrland, skidle vara nog för att göra en ytterligare förstärkning i. o. f. arbetet på stats- 

 skogarna — d. v. s, en ^e^-i^delning — obehövlig, så är detta ett grundfalskt antagande. För 

 att fylla de anspråk, som ställas på rei^irpersonalen genom den starka utveckling mot ökad 

 intensitet, som det norrländska statsskogsbruket sedan år igoi undergått och varcrv det i än 

 högre grad alltjämt är mäktigt, behöves redan nu en mycket betydande revirdelmng. 



Till samma resultat borde norrländska skogsvårdskommittén också ha kommit, därest den 

 beaktat, hur oproportionerligt mycken extra, högre skogligt bildad arbetskraft, staten f. n. 

 måste anlita såväl för arbetet på de enskildas som statens skogar i Norrland och Dalarna. 



Resejournalrma från de 5 norra distrikten år 1911 risa sålunda, enligt av oss verkställd 

 utredning, att på 61 där anställda assistenter komma sammanlagt 10,469 rese- och förrättnings- 

 dagar mot 5,103 dylika på 56 revirtor\"altare. Det ojämförligen mesta av det arbete på en- 

 skild mark. vilket enligt de s. k. Lappmarks-, dimensions- och skyddsskogslagama åligger 

 skogsstaten, blev i själva verket utfört av extra jägmästare; antalet dylika forrättningsdagar 

 är för dem 6.003 "^ot re^•irförvaltamas 1.354. Även på själva statsskogarna verkställdes 

 sagda år mera utearbete av assistenter än av revirförvaltama själva: oberäknat allt skogsin- 

 delningsarbete. vilket ju sä gott som uteslutande utfores av extra jägmästare, hade dessa se- 

 nare ä ifrågavarande skogar sålunda 3,962 arbetsdagar mot revirfÖr\"altarnas 3,723. I 30 

 re%nr av befintliga 56 varifrån dock de 3 skolreviren genom sin speciella särställning rätte- 

 ligen borde dragas), d. v. s. i mer än hälften av reviren, hade assistenterna flera torrättnings- 

 dagar pä statsskogama än re\'irför^ altarna själva, ofta t. o. m. högst betydligt flera. Så t. ex. 

 hade assistenterna mera än dubbelt så många som respektive revirförsaltare inom Storbackens, 

 .\lv5byns, Sorsele och V. Hälsinglands re\"ir, mer än 3 gånger så många i Anundsjö, Junsele 

 och Are revir, cirka 4 gånger så många i N. Lycksele revir och mer än 6 gånger så många 

 i Vargiså revir. 



Detta måste dock betyda, att staten i hög grad försummat en sedan länge behövlig rn-ir- 

 delning och nu i otillbörlig omfattning använder extra arbetskraft för arbeten, som till 

 sin natur blivit fullt ordinarie. 



