350 L. A. HAUCH. 



af Quercus rubra, som haever sig hoit op över de andre Planter; vel er 

 V^exten hos Q. rubra staerkere end hos Q. pedunailata, men for Mel- 

 duggens Tid har Forskjellen ikke vaeret saa iojnefaldende som nu. Det 

 viser sig altsaa, at der i Bevoxningen af Q. pedanculata findes Indi- 

 vider, der er Hge saa modstandsdygtjge som Arten Q. rubra. 



Disse modstandsdygtige Individer frembyder megen Interesse udover 

 det, at de er uangribelige af Meldug. Thi da de i alle Henseender har 

 vseret udsatte for de samme Kaar, som de syge Individer, baade hvad 

 Klima, Jordbund og Terrjen angaar, bliver der kun en Forskjel tilbage, 

 nemlig med Hensyn til Angrebet; disse Individer kan derfor bruges som 

 Maalestok for den Skade, Melduggen över paa Egenes Vsext, og ved 

 Sammenligning mellem syge og sunde Naboindivider ser man let, at de 

 af Meldug befsengte Individer afviger fra de sunde ved at have; 



Svagere Laengdevsekst. 



Svagere Knopudvikling. 



Daarligere »Skudmodning» (d. v. s. Skuddene er ved Vaextperiodens 

 Afslutning blodere og mere gronne og saftige end de normale). 



Disse tre Forhold gjaelder kun Sommerskuddene; Foraarsskuddene 

 vil stedse udvikle sig normalt, selv om der skulde komme noget Mel- 

 dug paa Bladene. 



Endvidere viser det sig, at de syge Ege meget ofte i Tiden mellem 

 L0vfald og Lovspring faar talrige vis ne Skudspidser, h vilket oien- 

 synligt staar i Förbindelse med Meldugangrebet og med de Meldugbe- 

 faengte Skuds Tilboielighed til at fryse ned i större Udstraekning, alt 

 efter deres Modningsgrad. 



Disse Undersogelser af Egemelduggens Optr^den vil gjore det ind- 

 lysende, at vi ved Indkjob af Agern maa stille os anderledes end förend 

 Sygdommen kjendtes; jeg er saaledes ikke vis paa, at de smukke 20 — 

 25-aarige Bevoxninger, der paa Bregentved er frembragie af franske 

 Agern, vilde have haft samme Udseende, saafremt Meldug paa det Tids- 

 punkt da disse Bevoxninger anlagdes havde vseret, og paa den anden 

 Side troer jeg ikke at de S. 347 omtalte unge Ege i Borsted Skov vilde 

 have haft det nuvserende sorgelige Udseende, hvis Meldug ikke havde an- 

 grebet Planterne, de vilde i saa Fald rimeligvis have udviklet sig omtrent 

 som de franske Ege. 



Saerlig efter Melduggens Angreb maa jeg i stedse stigende Grad 

 slutte mig til Cieslars Regel, at man skal tage sit Fro fra Modertraeer, 

 der er opvoxede under samme ydre Kaar som de, der bydes paa Kul- 

 turstedet; i et Land med Danmarks nordlige Beliggenhed og med vore 

 klimatiske Forhold bor vi saaledes soge Racer, der tidligafslutte Va;xten. 

 Og ihvorvel man saerlig paa Bregentved — som omtalt — har Leilig- 



