374 



TOR JONSON. 



Jämförelse mellan nya och äldre bonitetsklasser. 



Utgår man från under senare åren gängse bonitering, sä motsvarar 

 vgr. 0,7 ungefär bonitet IV, vgr. 1 ungefär bonitet II eller något mindre, 

 samt vgr. 0,5 ungefär bonitet V. 



Sedan nu bonitetsklassernas omfattning rätt godtyckligt och lätt bli- 

 vit bestämd, återstår det ojämförligt svåraste, nämligen att angiva sådana 

 kännetecken, att man i praktiken kan inrangera viss mark i rätt klass. 

 På det preliminära stadium, varpå frågan befinner sig, vilja vi helt och 

 hållet avstå från alla försök att analysera de olika egenskaper hos växt- 

 platsen, som påverka dess godhet, och i stället endast fästa oss vid det 

 utslag av produktionsförmågan, som framträder i utseendet hos det å 

 marken växande skogsbeståndet. Är detta bestånd fullslutet, så måste 

 ju den bättre marken kunna uppvisa en större alstrad kubikmassa, än 

 den sämre marken under samma växttid förmår. Upplöses massan i 

 sina faktorer, grundyta, höjd och formtal bör sålunda G H F z. bonitet 

 I vara större än å bonitet II vid samma ålder, d. v. s. : 



G, H, F\ > G,, //„ /„ 



Nu kan bördigheten ej stegra formtalet, vilket tvärtom har viss benägen- 

 het att nedgå på god mark. Ej heller behöver boniteten direkt påverka 

 grundytan ty trädens brösthöjdsgrovlek är ju avpassad efter de påfrestnin- 

 gar, för vilka stammen är utsatt, d. v. s. efter kronans vidd och tyngd 

 samt den böjande hävstångens längd. Nu begränsas ju kronans utvidgning 

 i sidled av grannarnas motstånd samt i höjdled av de nedre grenarnas 

 ljusbehov, och blir följden härav den, att föga skillnad uppstår i den 

 kronsumma, som per hektar kan rymmas å bättre eller sämre mark. Är 

 däremot skogen långväxt, d. v. s. om kronorna sitta högt från marken, 

 så blir påfrestningen för kronans uppbärande större och måste bestån- 

 det i dylikt fall utbilda en större genomskärningsarea (grundyta) för att 



