3)8 TOR JONSON. 



d. v. s. beståndets slutenhetssiffra blir: 



14. '5 



0,9 



15.7 



Naturligtvis kommer man på denna väg ej sällan till slutenheter 1,1 — 

 1,3 o. s. v., vilket ju ej betyder annat, än att beståndet har högre in- 

 tensitet eller massa än skogsförsöksanstaltens tallproxytor i genomsnitt. 



En helt annan definition på överslutenhet lämnas i Domänstyrelsens 

 ovannämnda föreskrifter, där det heter, att »slutenhetsgraden avser att 

 giva ett uttryck för i vad mån det befintliga beståndet — — — ut- 

 nyttjar ståndortens virkesproducerande förmåga; sker detta på sådant 

 sätt, att beståndet å ena sidan ej behöver hjälpgallras under de närmaste 

 tio åren och å den andra ej företer nämnvärdare utglesningar eller luckor 

 betecknas slutenhetsgraden med 1,0, högre grad av slutenhet betecknas 

 med 1,1, 1,2, 1,3 o. s. v. samt lägre grad, vare sig detta beror på att träden 

 i förhållande till kronslutet stå för glest eller att avsevärdare luckor 

 förekomma, med 0,9 0,8, 0,7 o. s. v.» 



Denna slutenhetsdefinition får tydligen ej sammanblandas med den av oss 

 här ovan använda. I det praktiska taxationsarbetet är det dock säkerligen 

 ofta bättre att, som Domänstyrelsen föreskriver, subjektivt söka bedöma, huru 

 marken utnyttjas, ty denna definition räcker även för olikåldriga blädnings- 

 skogar samt för plantskog med överständare m. fl. tillfällen, då en jäm- 

 förelse med normala kubikmassor är otänkbar, bland annat därför att en 

 medelhöjd och medelålder ej kan beräknas. Detta utnyttjande av marken 

 kan dock enligt mitt förmenande omöjligen ske utöver graden 1,0, d. v. s. 

 tillägget om användande av graderna 1,1, 1,2 o. s. v. för gallringsbestånd 

 måste anses som en fullkomlig inkonsekvens, som snarast bör utgå ur 

 bestämmelserna, om definitionen i öfrigt bibehålles. 



Vår ovan angivna metod med jämförelse mellan befintlig och full 

 intensitet låter sig för regelbundna bestånd vid skogsindelningen mycket 

 väl inrangeras vid sidan av eller under synpunkten, »utnyttjandet av 

 marken», endast man iakttager, att i dylikt fall inga slutenheter över 

 1,0 användas. Möjligen kan också någon gång slutenheten trots full 

 intensitet behöva nedsättas, om nämligen kubikmassan är samlad i täta 

 grupper, avbrutna av outnyttjade luckor. 



För att från denna avvikelse återgå till vårt egentliga ämne torde 

 vi erinra oss, att intensiteten erhölls genom att dividera virkesmassan 

 per hektar med medelhöjden, varför omvänt massan bör erhållas, om 

 intensiteten multipliceras med höjden 



