OM BONITERING AV SKOGSMARK. 38 I 



tätaste bestånden finnas i regel a älvsandsavlagringarna och dominerar 

 härvidlag den bekanta 6o-äriga ytan vid Bispgärden med 11.718 stammar 

 före gallringen samt en slutenhet, som enligt vart schema borde betecknas 

 med 1,9. 



Dessa konstaterade höga kubikmassor gav Maass anledning till an- 

 tagandet, att ingen skillnad skulle tinnas i tillväxten hos vår nordliga 

 och sydliga tallform. Till denna fråga återkomma vi senare, men vill 

 jag redan nu påpeka, hurusom vid grafisk uppläggning av formtaleii 

 ordnade efter höjd, de nordHga ytorna genomgående visa betydligt 

 högre siftror än hos sydlig tall, till vilken senare även provytorna vid 

 Voxna snarast synas böra räknas. En bidragande orsak till dessa högre 

 forratal ligger i den av mig förut påvisade tunnare brösthöjdsbarken hos 

 norrlandstallen, vilket för samma krontyp och vedkägla ger bättre form- 

 klass utanpå bark än hos tjockbarkig sydlig tall. En följd av dessa 

 högre formtal blir. att ett norrlandsbeständ kan na samma kubikmassa 

 och slutenhet med några procent lägre grundyta än ett liknande, men 

 tjockbarkigt bestånd från södra Sverige. 



Sedan ni nu med hjälp av höjden tillfredsställande kunnat bestämma 

 den virkesmassa, som vid full slutenhet kan finnas pä en hektar, sa er- 

 hålles beståndets medeltillväxt pr år. om virkesmassan divideras med 

 beståndets ålder (växttiden). Så t. ex. bör ett 16 meters bestånd hålla 

 241 kbm., vilket för 80-årig växttid betyder 3 kbm. pr hektar och år, 

 föravverkningar häri dock icke inräknade. 



Mängden av sådant virke, som genom gallring förskottsvis uttagits 

 vid beståndets olika åldrar, brukar i erfarenhetstabellerna finnas uträknad i 

 procent av totala produktionen, vilken procent starkt växlar med använda 

 gallringsmetoder dessutom även med åldern och i ringare grad med bo- 

 niteten. 



Maass angiver följande proportioner mellan totalproduktion och ut- 

 taget gallringsvirke. 



»^ 



