396 J A. AMILON. 



som kunna förekomma inom ett — danskt — förvaltningsområde, där- 

 emot växlar den avsevärt i förhållande till beståndets bättre eller sämre 

 beskaffenhet ävensom med den tid som förlupit, sedan detsamma sist 

 varit underkastat huggning, det må vara gallring, förhuggning eller för- 

 yngringshuggning. Jag har emellertid funnit, och det synes ju för övrigt 

 naturligt att så måste vara fallet, att intensiteten även är beroende av 

 boniteten. Sålunda är intensiteten inom omkring 30 — 35-åriga tallbestånd 

 å Väderön, inom vilka i något fall inblandning av gran i ringa mängd 

 förefinnes, för bonitetsklasserna III, IV och V — angivna enligt Kungl. 

 Domänstyrelsens cirkulär den 10 juni 1913 ■ — respektive 14:6, 13 och 11:4. 



Ett fenomen, som med stor fördel kan studeras å Väderön, är vindens 

 förhärjande inverkan på trädvegetationen. Enligt utsago av befolkningen 

 äro sydliga och sydvästliga vindar förhärskande, med undantag för vår- 

 tiden, då östanvindar synas vara vanligast. De mot de tvenne först- 

 nämnda väderstrecken vettande skogskanterna av de i föregående tablå 

 sist omnämnda tvenne bestånden bära också tydliga spår av den kamp, 

 vegetationen har att bestå. Träden uppnå därstädes endast omkring 

 4 meters höjd, och deras stammar och grenar äro i hög grad de- 

 formerade. Höjden stiger inåt beståndet fullkomligt jämnt och på om- 

 kring 15 meters avstånd från kanten uppnå träden normal längd eller 

 omkring 13 — 15 meter. Ofta äro kantträdens blad under sommartiden 

 bruna och liksom läderaktigt förtorkade. 



Vindarna torde verka skadligt, icke endast emedan avdunstningen från 

 trädens vegetativa delar på grund av själva luftrörelsen ökas, varigenom 

 blad, knoppar och spädare kvistar utsättas för fara att förvissna, utan 

 även genom den starka rörelse, i vilken stormen försätter särskilt gre- 

 narna och bladen, vilka på den grund komma att stöta mot varandra, var- 

 igenom i synnerhet knopparna äro utsatta för skador, men även bladen, 

 varom deras efter stormar upprispade kanter bära vittne. Om någon av 

 de förra på ett eller annat sätt dödas, övertages dess verksamhet i regel 

 av en annan knopp. Sålunda är det vanligt, att ändknoppar ersättas av 

 sidoknoppar, vilka emellertid giva upphov till krokvuxna skott, och på 

 den grund bliva också trädens stam och grenar missbildade och krokiga. 



För egen del anser jag det mycket troligt, att vindarna vålla svårig- 

 heter även därigenom, att från det jämförelsevis salthaltiga på omkring 

 100 — 300 m. från beständskanterna belägna havet upptransporteras och 

 å trädens vegetativa delar utfällas för dessa skadliga haloidföreningar. 

 Några bevis härför kan jag emellertid för Väderöns vidkommande ej 

 prestera. Däremot har jag å Ängelholms kronopark, belägen vid Skel- 

 derviken, upprepade gånger haft tilltälle att iakttaga, huru bergtall i full- 

 komligt skyddade lägen utdött på sådana områden, å vilka det fint fördelade 



