398 J. A. AMILON. 



salthaltiga vattnet under stormar uppfördes eller m. a. o. varest havet 

 »rök in», då däremot träden under i övrigt lika förhållanden, men skyd- 

 dade för nyssnämnda kalamitet, växte ganska vackert. 



Vindfällen förekomma endast sparsamt inom albestånden. Däremot 

 äro sådana vanliga i den glesare ek- och bokskogen. Särskilt överstån- 

 darna av det förstnämnda trädslaget synas numera sakna kraft att mot- 

 stå stormarna. Ofta bruka de helt eller delvis torka för att sedan efter 

 något års förlopp kullvräkas, vilket ibland kan ske bitvis, i det att en 

 eller ett par grenar lösryckas för varje år. Slutligen återstår endast ett 

 torrt, grått trädskelett, vars öde snart är beseglat. I sin långa och 

 svåra kamp mot stormarna hava träden haft verksamma fiender bland 

 de många å ön förekommande parasitsvamparna, bland vilka särskilt por- 

 svampar och dessa närstående arter, såsom Dcedalea quoxina m. fl. be- 

 drivit ett lömskt och underminerande arbete, och det är i regel först, 

 isynnerhet beträffande ekarna, sedan stam och rötter förstörts, som stor- 

 men förmått kuUvräka träden. 



Det finnes en oerhört skarp skillnad mellan de större och mindre al- 

 bestånden å Väderön. Av det föregående torde framgå, att de förra 

 visa en ovanligt vacker utveckling. De senare äro däremot och sär- 

 skilt uti öns västra delar av en typ, som i allt väsentligt påminner om 

 de nyss skildrade skogskanterna mot söder och sydväst. I 30-äriga be- 

 stånd är höjden omkring 4 — 6 meter, slutenheten växlar mellan 0:5 — 

 0:7 och kubikmassan är i regel ungefärligen 40 kbm per har. Tillväxten 

 är ringa. Stamformens och trädens allmänna utseende överensstämma 

 alldeles med de förut omnämda i skogskanterna befintliga trädens. Jorden 

 utgöres av fint grus och täckes av ett mäktigt godartat myllager. Ehuru 

 jordmånen sålunda är av god och bördig beskaffenhet, är dock produk- 

 tionen ringa, vilket beror enbart på vindarnas förhärjande inflytande. 

 Intensiteten uti dessa bestånd är också låg eller omkring 8. 



Den återstående delen av Väderöns skogbärande område bekläddes 

 utav bok-, ek-, björk- och barrskogar. De upptaga sammanlagt omkring 

 49 har, varav omkring 17 har ren överårig bokskog och omkring 12 har 

 likaledes överårig blandskog av bok och ek. Omkring 15 har äro be- 

 vuxna med 30-årig tallskog. Bergtall och vitgran upptaga gemensamt 2 har 

 och björkskog ungefärligen samma ytvidd. I enstaka exemplar före- 

 komma alm, ask, asp, lind, lönn, vildappel och österrikisk tall. Samtliga 

 lövträd äro ursprungliga å ön, varemot barrträden vid skogsodling, som 

 verkställdes för första gången i början av 1870-talet, därstädes införts. 



Ekarna å Väderön, som av ivrare för naturskyddssaken omfattats med 

 synnerligt intresse, förete från skoglig synpunkt inga särskilda egendom- 

 ligheter. De förekomma oftast som överståndare i al- eller bokskogen 



