402 J. A. AMILON. 



Sedan kaninernas antal minskats, började harstammen betydligt för- 

 stärkas. Ar 1906 utbröt emellertid en ny pest, vilken nästan gjorde slut 

 på densamma. Våren 1913 infördes och utsläpptes emellertid omkring 

 30 harar på ön. Dessa jämte det fåtal, som sedan gammalt förefanns 

 därstädes, förökade sig så snabbt, att på hösten icke mindre än omkring 

 150 stycken kunde under trenne dagars jakt fällas, och dock torde ett 

 avsevärt antal hava sparats. 



Det är givet, att det under sådana förhållanden var tröstlöst såväl för 

 skogsförvaltningen som öns ägare och för övrigt omöjligt, att genom 

 skogsodling ersätta de gamla, ruttna och jämförelsevis värdelösa skogs- 

 bestånden med yngre, bättre sådana. Alla plantor och alla ollon upp- 

 åtos eller förstördes av harar, kaniner och sorkar. De senare torde näm- 

 ligen, ehuru de varit mera obeaktade, hava en avsevärd andel i förödel- 

 sen. Under år 1913 förekommo de mycket allmänt å hela ön, isynner- 

 het dock i bokbestånde'n. 



De för skogen skadliga djurarternas antal ökades i början av 1900- 

 talet genom inplantering av fasaner. Så länge stammens storlek hölls 

 inom lämpliga gränser, gjorde dessa väl knappast någon skada, men sedan 

 densamma år 19 13 uppdrivits i orimligt hög grad i förhållande till öns 

 areal och bördighet, hava de börjat att förgripa sig på såväl bokens 

 ollon som groddplantor. 



Här som å så många andra skogar i sydligaste Sverige förefinnes så- 

 lunda en stark intressekonflikt mellan skogsvården å ena samt jakten å 

 andra sidan, och denna är i detta fall mera svårlöst än vanligt, allden- 

 stund ägaren avhänt sig den fria dispositionen av jakträtten, i det att 

 denna utarrenderats pä tio år, räknat från och med ingången av år 19 10. 

 Skola emellertid ordnade skogliga förhållanden kunna införas på Väderön, 

 är det nödvändigt, att vildstammen nedbringas högst avsevärt. 



Vid ett besök å ön under våren eller sommaren väcka gravänderna 

 med sina vackra färger ävensom strandskatan och tofsvipan uppmärk- 

 samhet. Gräsanden häckar i ett kärr å öns mellersta del. A skären 

 förekomma fiskmåsar kolonivis. Tärnor äro även synnerligen vanliga, 

 liksom ejdern, som i skärgården kring ön åtnjuter lagstadgat skydd. A 

 de väster om öns södra del belägna Orskären häcka havstrutar. Näkter- 

 galen låter om sommarnätterna höra sin väcka sång. Om våren och 

 hösten besökes ön av ett stort antal rovfåglar, såsom sparv- och duv- 

 hökar, vråkar, falkar och örnar, ävensom av änder av skilda slag, mor- 

 kullor och skarvar. 



Under de senaste åren har Väderön rönt ett livligt intresse från natur- 

 skyddsvännernas sida, och därvid har skogsförvaltningen icke undgått 

 angrepp, vilka stundom varit av en ganska odiös art. Sålunda har det 



