IN MEMOKIAM. 417 



För Bacr, som alltid varit en arbetets nian, skulle det varit svart, 

 om han efter sitt avskedstagande måst vara utan sysselsättning. Lyck- 

 ligtvis behövde han det icke, ty oavsett att han hade en del andra 

 smärre bestyr, blev han av K. !M:t förordnad år 19 ii till ledamot i den 

 s. k. skogslagstiftningskommittén, där han av övriga medlemmar gjort 

 sig uppskattad för sin rika erfarenhet, arbetsamhet, klara och rediga 

 uppfattning. 



Det var icke blott inom skogsstaten, överjägmästare Baer förstått att 

 göra sig aktad. Han var i allmänhet värderad av dem, han kom i be- 

 röring med, för sina gedigna egenskaper, vilka jag redan delvis förut 

 framhållit, för sin rättrådighet, pålitlighet, oegennytta och vänfasthet. 

 Kunde han giva någon, som han ansåg därav förtjänt, ett vänskaps- 

 fullt handtag, så gjorde han det även oombedd. 



Under sin tjänstgöring på Ombergs revir samt såsom skogsinspektör 

 och delvis även som överjägmästare hade Baér sitt hem under mera 

 än 15 år på det vackert belägna Stocklycke å Ombergs kronopark. 

 Han var här närmaste granne med den mycket intresserade jägaren C. 

 M. Sjögréen och skulle väl knappast kunnat undgå att också själv bliva 

 jägare, även om han icke varit det förut. Många vore de jakter, de 

 hade tillsammans, och den, som skriver detta, hade under några år 

 såsom nybörjare i jaktens idrott nöjet att få deltaga i en del av deras 

 jakter med därpå följande angenäm och trevlig samvaro. Såsom var 

 och en vet, som känt de båda jägarna, voro de, ehuru ändock synner- 

 ligen goda vänner, till sina skaplynnen stora kontraster; och det var 

 mången gång både intressant och hurtigt att iakttaga detta. Då t. ex. 

 den ene livligt skildrade, huru han antog, att »haren hade gått», hörde 

 den andre lugnt på, tills allt var genomgånget. Då gjorde den senare 

 en stilla anmärkning, att haren hade gått på ett annat sätt. Den förre 

 började äter bevisa, att haren måste ha gått, som han sagt, men nu 

 gjorde den senare slag i saken genom att upplysa, att han sett, att 

 haren gått, som hmi sagt. 



Naturvän som Baer, var, trivdes han gott på sitt Stocklycke, skötte 

 pä lediga stunder om sin trädgård, odlade blommor och frukt, och an- 

 lade även ett mindre växthus med vin, persikor och framför allt blom- 

 mor, vilket beredde både honom och andra glädje. Han var musikaliskt 

 intresserad, knäppte på gitarr och spelade både gärna och väl sin 

 violoncell. Trots sin i det hela allvarsamma läggning saknar han i det 

 enskilda samkvämet eller i hemmet ingalunda sinne för humor och ett 

 oskyldigt skämt. 



Är 1884 ingick Baér äktenskap med Nanny Frödelius, som tillika 

 med 2:ne döttrar efterlever honom. Då avskedstagandet nalkades, 



