MILKOLNINGENS EKONOMI. 463 



den avverkade vedens torkning, vilken fortgår, tills luftens förmåga att 

 upptaga vattenånga kommer i jämnvikt med trädets hygroskopiska natur. 

 I detta jämnviktsläge kallas virket lufttorkat. 



Ett väsentligt hinder för virkets torkande i luften är barken, da av- 

 dunstningen huvudsakligen äger rum efter virkets långsidor. — Som er- 

 kända medel att erna en god lufitorkning nämna vi vedens avverkning 

 under vårmånaderna, d. v. s. före juli månads ingång samt dess nog- 

 granna randbarkning. Genom att fälla träden midsommartiden och låta 

 dem ligga med kvarsittande löv till hösten, då de upphuggas, befordras 

 även en kraftig uttorkning. Den vattenkvantitet, som veden ännu kvar- 

 håller, är emellertid betydlig. I vanliga fall torde det bästa resultat 

 man med lufttorkning kan komma till vara ett minimum av 15 ,% vat- 

 tenhalt, men dåligt väder, otillfredsställande barkning. olämplig tid för kol- 

 ningen och andra omständigheter göra, att vi ofta ha\ a med väsentligt 

 högre vattenhalter att räkna. 



Här drabbas förädlingen alltså av en kostnad, som ställer sig direkt 

 proportionell till i veden vid kolningens början innesluten vattenmängd. 

 Man kan pä värmeekonomisk väg beräkna genom olika vattenhaller upp- 

 komna vedförluster vid kolning. En enkel överslagskalkyl ger en före- 

 ställning om de variationer, som härvid förekomma: 



Till överförande av i kg. vatten från 0° till ånga, i vilken form vatt- 

 net lämnar veden, åtgå, som bekant 650 v. e. Utgår man från en torr- 

 vikt pr fastmeter av 400 kg., har man vid ved, som innehåller 50 vikts-pro- 

 cent fuktighet alltså 400 kg. vatten att utdriva, medan man med vatten- 

 mängd av 20 ''o har blott 100 kg. vatten att utdriva. Om i kg. torrt 

 trä motsvarar 4,160 v. e.. blir vedatgangen vid uttorkning av 50 *^ o "^at" 

 ten alltså 63,4 kg. torrved, då det däremot vid 20 ^o vattenhalt blott 

 åtgår 15.9 kg. torrved. d. v. s. i förra fallet omkring 25 °o av veden 

 och senare fallet ungefär 6,5 ^o- 



De båda här anförda exemplen kan i stort sett sägas motsvara rå 

 ved och i gynnsammaste läge lufttorkad ved, och böra tala sitt språk 

 för nödvändigheten av att genom lufttorkning söka nedbringa vatten- 

 halten hos veden. Emellertid torde, om man nu här vill söka komma 

 till generella siffror, ytterligheterna inom vår milkolning ej ligga så 

 långt isär. Det torde nu vara få ställen, där man ej insett detta, och 

 där man ej åtminstone i någon mån söker luftorka kolveden. Aven.så 

 har veden, även om man en gång haft den väl lufttorkad vid tidpunk- 

 ten för kolningen återtagit en del av vattnet ur luften. I allmänhet torde 

 den ved, man i våra dagar kölar i Bergslagen, och vilken vanligen till- 

 verkas med tanke på åstadkommande av låg vattenhalt, innehålla omkring 

 35 % fuktighet, omkring villken siffra vattenhalten varierar, beroende 



