47 8 UNO WALLMO. 



lertid, som vi se, att vid beståndets 70-årsålder korsa tillväxtprocenterna 

 varandra alldeles som hos Maass. Då är det givet, att man har i sin 

 hand, om man skulle vilja det, att gripa in med yxan på svagare mark 

 så skarpt och så reglerande, att efter beståndens yo.e år en och samma 

 procent åstadkommes för alla boniteterna. Jag har haft många funde- 

 ringar på detta, men gått ifrån det därför, att om jag skall försöka att 

 från beståndets joAe år laborera med gemensam tillväxtprocent, så måste 

 jag göra ett sådant kraftigt ingripande på den svagare marken, att jag 

 minskar dess produktionsförmåga. Jag har alltså frångått den tanken. 

 Jag ansåg det vara klokare, att om man skall rätta till naturen ge- 

 nom några åtgärder, så skall man icke gå ifrån den för mycket utan 

 taga naturens egna anvisningar i akt, och här ha vi även sett, genom 

 Maass' undersökningar, att man i av människan orörda eller nästan orörda 

 bestånd över 70 års ålder får sämre tillväxtprocent, ju sämre marken är. 

 Därför har jag också tagit Gud i hågen och följt naturen så gott sig 

 göra låtit. Här finnas inga onaturliga hopp. Här sker visserligen en 

 ökning i tillväxtprocentens storlek från beståndets yoide år, men den 

 ökningen är från början helt obetydHg och gör sig märkbar endast så 

 småningom efter de allt kraftigare huggningarna med skogens tilltagande 

 ålder. 



Här står det nu exempelvis 150 år på Maass' tabell, och beståndets 

 tillväxtprocent är markerad mycket låg. Det kalla vi för gammal skog, 

 men vi veta, att ett träd kan bli ett par tre hundra år gammalt. Vi 

 kalla 70-årsåldern medelåldern för skog, men detra är endast ett talesätt. 

 Medelåldern för tall och gran är 100 eller 150 år. Den motsvarande 

 åldern för en människa är 35 och 40 år. Då är det givet, att för att 

 ett träd skall komma ned till en så svag tillväxt vid 150 år, dess kraf- 

 tiga medelålder, sä måste detta bero på särskilda omständigheter. Det 

 beror icke på trädet självt, utan på något helt annat Ett träd för som 

 vi veta en ganska hygglig tillvaro. Om en människa är klen vid sin 

 medelålder, så beror det kanske på hennes egna åtgöranden, men trädet 

 däremot utsätter sig icke för några extravaganser. Det äter icke kött 

 och dricker icke grogg och går icke ut och superar på Operakällaren 

 eller Royal och kommer hem klockan 2 om nätterna; det går icke heller 

 på Grand eller Hasselbacken på maskerad och kommer hem klockan 7 

 om morgnarna och ligger icke och sover i osunda, tätt slutna kamrar 

 som människobarnen. Vi kunna alltså komma överens om att träden 

 föra en mycket hygglig tillvaro och ha alla förutsättningar för att vara 

 vid full kraft d. v. s. med en god tillväxtprocent ända upp till 150 års 

 ålder, bara betingelserna härför i övrigt finnas. Men trädet har vid 

 denna ålder i det av människan orörda beståndet en så s\'ag tillväxt 



