OM BLÄDNINGS- OCH GALLRINGSPROCENTER. 485 



att beståndet då har nått sin största medeltillväxt. Även ur den syn- 

 punkten bör för}'ngring nu inledas för att produktionen per har ej skall 

 nedgå utan tvärtom, som är att hoppas, öka genom återväxtens tillkomst 

 i de upptagna luckorna. På detta sätt får man skog i olika etager och 

 kan tillgodose träden med luft och ljus. 



Vid beståndets iio:e år bör föryngringen helt eller åtminstone till 

 stor del vara genomförd, samt resterna av ö\ erbeståndet tolereras till 

 större eller mindre del endast ur synpunkterna dels att öka totalpro- 

 duktionen ä marken, dels att skafta tillgång till en del grövre virke, 

 som kan tjäna att höja priset på de mindre sortimenten, dels att få sko- 

 gen i olika etager m. m. 



Någon »omloppstid' i egentlig mening kan man knappt tala om. 

 Den kan, om man så vill, sättas till 70 år, då beståndets föryngring 

 börjar, eller till iio — 120 år, då beståndets föryngring är i det allra 

 närmaste slutförd och marken täckt av i — 50-årig ungskog, förutom 



rester av äldre skog, eller också sättas till 70 + 150 



^ 1 10 år, om 



2 



man vill taga medeltalet av hela den tid. då överbeståndet slutavverkas, 



och om notabene några träd få stå kvar, tills de bli 150 år gamla. 



Så måste jag tala om räntabiliteten, det är förstås alldeles nödvändigt. 

 Vi ha därvid tre synpunkter att taga i beaktande, vi ha dels teorien för 

 den högsta absoluta avkastningen, dels teorien för den högsta markräntan 

 och dels teorien för den högsta virkesproduktionen. Jag håller mig till 

 dessa tre teorier och går icke in på 5 % -teorien. 



Om nu tidpunkten för högsta markräntan, vidkommande enbart över- 

 beståndets utnyttjande av marken, inträffar vid detsammas, låt oss säga 

 6o:e — 7o:e år. men å andra sidan föryngring då börjar inledas i bestån- 

 det, som gör att på inkomstsidan arbetar i det tysta en ny faktor, åter- 

 växten, som. tillkommen på billig väg, visserligen ännu ej tillför kon- 

 tanter till skogsägaren men ända tjänar att upphjälpa den genom enbart 

 överbeståndets produktion tillävent}-rs något tillbakasatta markräntan på 

 ytenheten, så är tydligt att genom denna huggningsmetod tidpunkten för 

 högsta markräntans inträttande kan framflyttas flera tiotal år, kanske till 

 överbeståndets iio:e år eller däromkring. 



Vad nu den högsta absoluta avkastningen beträftar, så ligger i regel 

 tidpunkten för dess inträffande ganska långt fram i tiden, vid 120- eller 

 130-årsåldern eller däromkring. Emellertid kommer man genom nyss- 

 nämnda starka uttag i beståndet vid 50, 60 och 70 o. s. v. år därhän, att 

 tidpunkten för den absoluta avkastningen sjunker så väsentligt, att den 

 sannolikt ungefärligen sammanfaller med tidpunkten för den högsta 

 markräntan. 



