OM BLÄDNIXGS- OCH GALLRINGSPROCENTER. 489 



tillväxtprocenten därstädes är större på svagare mark än å bättre mark även 

 vid högre åldrar. Han har t. ex. för ett bestånd vid 80 års ålder en till- 

 växtprocent av 1,9 vid första bonitetsgraden, vid den andra boniteten 2,1%, 

 \-id den tredje 2,2%, vid den Ijärde 2,4 och vid den femte 2,8%, sålunda 

 även vid denna relativt höga ålder en påtaglig skillnad mellan bättre och 

 sämre mark till den svagare markens fördel. 



Den andra frågan skulle gälla de strängt fixerade gallringsprocenter, över- 

 jägmästare Wallmo här framhåller såsom riktiga i praktiken. Överjägmästare 

 Wallmos tabeller vila på den slutsatsen, att den totala virkesproduktionen 

 skulle \åd tillämpning av dessa gallringsprocenter vara densamma som vid an- 

 vändning av svagare gallringar. Jag fäste mig särskilt vid siffrorna 24^^ vid 

 50 år, 26 ^^o vid 60 år, 28% -vid 70 år, 30^0 vid 80 år och 32% vid 90 

 år. Herr Wallmo angav icke något särskilt skäl till de slutsatser, som han 

 drog i denna riktning. Jag har icke hört någon annan motivering för de 

 större gallringsprocenter, som tidigare förordats än professor Schwappachs upp- 

 gift, att hans omsorgsfulla praktiska försök ådagalagt, att en gallringsstyrka om 

 ända till 25 ä 30% under gyjitisamma förhållanden, d. v. s. förnämligast å bättre 

 marker, icke skulle äventyra virkesproduktionen. Men jag har uppfattat denna 

 professor Schwappachs uppgift, som skulle den gälla en tillfällig gallring, och 

 han har sålunda icke lämnat något besked om, huru virkesproduktionen ställde 

 sig \\å upprepade gallringar av sådan styrka. Gallringsspörsmålets svagaste 

 punkt ligger ju i vår brist på kunskap om, huru starka de med vissa tids- 

 mellanrum upprepade gallringarna kunna göras i ena och andra fallet utan 

 att virkesproduktionen minskas. 



Överjägmästare Wallmo: Även jag har nog studerat professor Schwappachs 

 erfarenhetstabeller beträftande tall och gran, men han har så olika kubikmas 

 sor, och bestånden äro av så olika slutenhet i förhållande till våra, att det 

 uppstår stora svårigheter vid jämförelser. 



Det är naturligen ej lätt att säga, huru tillväxtprocenten långt fram i tiden 

 kommer att ställa sig beträftande de olika boniteterna, men när beståndet upp- 

 nått cirka 70 år, så säger erfarenheten från Sverige, att tillväxtprocenten vid 

 full slutenhet är ungefär en och densamma, antingen marken är god eller då- 

 lig. Sedan har man ju i sin hand att med yxan kunna reglera förhållandena. 

 Om nu professor Schwappachs tillväxtprocent skulle ställa sig annorlunda än 

 Maass", så tror jag icke, att detta inverkar något på mina beräkningar. 



Den andra frågan innebar, om jag uppfattade den rätt, huruvida, om jag 

 går och tar ut 24 ä 26'=-, av beståndet, jag skall kunna hoppas att ha kvar 

 virkesproduktionen. Ja, det kan jag, om jag sköter beståndet rätt från början. 

 Men saken ställer sig helt annorlunda, om jag ger mig in i ett 70- ä 80- 

 årigt, icke förut rätt behandlat bestånd och tar ut 25 ä 30=0 av virkesmas- 

 san. Dä kan jag visserligen för några år hålla tillväxtprocenten uppe eller 

 till och med öka densamma, men den är förlagd på ett mindre virkeskapital, 

 så att produktionen faktiskt ändå minskas. Det är icke tu tal därom, att om 

 jag har i min hand att från början sköta beståndet, och sedan undan för 

 undan skaffar varje trädindivid ökat utrymme, jag skall kunna hälla tillväxtpro 

 centen uppe på ett högre plan än för närvarande, men jag skulle vilja till- 

 lägga, att om vi hava framför oss ett 70-, 80- eller 90-årigt bestånd, som, 

 såsom alltid är fallet, icke har blivit ordentligt skött från början, böra vi, även 

 om vi icke kunna uppnå det allra bästa, icke draga oss för att ändå angripa 



