490 DISKUSSION. 



det för att sänka den överflödiga kubikmassan, som finnes. Först och främst 

 får man därigenom pengar och för det andra hindrar man, att tillväxtprocen- 

 ten sjunker så fort som eljest, och, det icke minst viktiga, på detta sätt kan 

 man få en självföryngring till stånd, vilket jag anser vara av ofantligt stort 

 värde. 



Skogschefen Arvid Nilsson: Jag vill bara understryka, vad överjägmästare 

 Wallmo här yttrat, att hans uppgift om, att man skulle kunna bibehålla vir- 

 kesproduktionen med så starka gallringar som han förordat, icke vilar på vun- 

 nen erfarenhet utan på ett antagande. 



Då alla herr Wallmos här framlagda specificerade avverkningstabeller så- 

 lunda äro byggda på detta antagande såsom huvudgrund, och vi ej ännu veta 

 vad alla våra nu igångsatta och kommande gallringsförsök skola giva vid han- 

 den i detta avseende, anser jag det för min del vara förhastat att draga så 

 bestämda slutsatser i gallringsfrågan, som överjägmästare Wallmo här till en 

 början gjort. 



Lektor Tor Jonson: I sitt inledningsföredrag utgick överjägmästare Wallmo 

 från det påståendet, att beståndet alltid skulle kunna angripas med gallring 

 vart tionde år oberoende av ålder och oberoende av markboniteten ; likaså 

 antog han eller ansåg, att gallringsprocenten borde tagas lika hård på de 

 olika markerna. Jag vill mot detta göra ett par invändningar. Inledaren 

 nämnde som huvudmotiv för all gallring, att ingrepp i beståndet bör ske, när 

 utrymmet i kronorna så fordrar. Ingriper jag nu i två lika gamla bestånd, 

 av vilka det ena står på god men det andra på dålig mark, men vilka båda 

 från början ha samma slutenhet, varvid gallringen i båda bestånden sker med 

 t. ex. 20 procent av massan, så bör man kunna antaga, att även utglesnin- 

 gen i kronorna sker med samma relativa styrka, d. v. s. ökat utrymme bere- 

 des kvarvarande kronorna i båda bestånden med ungefär samma kubikmassa 

 luft. På den goda marken har jag emellertid att konstatera längre såväl topp- 

 skott som sidoskott än på sämre marken. Följden härav blir den, att på bättre 

 mark fullslutenhet och ny trängsel i kronorna måste uppstå på kortare tid än 

 i bestånd å dålig mark. Man måste som konsekvens härav bemöda sig om, 

 att på den goda marken komma igen tidigare med ny gallring än på den sämre. 



Liknande förhållande inträffar, om man tänker sig två bestånd å samma 

 mark, men av skilda åldrar. Vi veta, att ungefär i 20 ä 30-års åldern såväl 

 toppskott som sidoskott i regel ha sin största längd, varefter skottlängden av- 

 tager vid stigande ålder. Ett ungt bestånd kan sålunda utfylla det luftutrymme, 

 som givits kronorna genom en gallring på betydligt kortare tid, än om en lika 

 stark gallring företages vid en senare tidpunkt av beståndets liv. Man bör 

 sålunda i det unga beståndet gallra med kortare mellanrum än i det äldre. 

 I den danska skogsskötseln finnes en gammal regel, som säger, att ingrepp 

 med gallring bör företagas med lika många års mellanrum, som beståndets ål- 

 der innehåller tiotal år, d. v. s. ett 30-årigt bokbestånd söker man i regel 

 gallra c:a vart tredje år, men sedan blir det förlängda gallringsperioder, så att 

 man vid 1 00-års åldern skulle vara uppe i c:a lo-åriga perioder. Givetvis 

 torde i praktiken regeln ej så noga kunna följas, men genomgående hållas 

 dock längre intervaller för äldre skog. Såväl beståndsåldern som markboni- 

 teten måste sålunda spela avgörande roll, när det gäller bestämma tiden för 

 gallringens återkommande. Det får därför ingalunda anses fastslaget, att så- 

 som inledaren nämnde, 10 år skulle vara en under alla förhållanden lämplig 



